O poveste adevărată în mare parte
DOAMNA DIN DUBĂ
Traducerea şi adaptarea: Snake_Eyes
Mirosul e drăguţ,
cu urina ca minim component,
mirosul predominant sugerează interiorul unei urechi.
Sunt şi haine umede acolo,
lână udă şi ceapă, pe care o mănâncă crudă,
plus, ceea ce pentru mine e esenţa sărăciei,
ziare umede.
Aroma multi-aromatizată a dnei Shepherd
e mascata de aplicarea liberală a diferitelor pulberi de talc,
cu lavanda Yardley mereu favorită.
Şi, în prezent, e acest parfum elegant
ce domină al doilea subiect, concertul ei urât mirositor.
Dar cum pleacă, revine tema originală,
mirosul ei primar triumfător reafirmat
şi rămas în casă mult timp după plecarea ei.
Spune-i.
Dnă Shepherd.
Pe viitor, aş vrea să nu-mi mai folosiţi closetul.
Sunt closete la capul străzii High. Folosiţi-le pe acelea.
Alea miros şi eu sunt foarte curată de felul meu.
Am o recomandare pentru o cameră curată, ce mi-a fost acordată acum mulţi ani.
Şi mătuşa mea imaculată
zicea că sunt cea mai curată dintre toţi copiii mamei mele,
mai ales în locurile ascunse vederii.
Scriitorul este dublu.
Unul care scrie şi altul care locuieşte acolo.
Şi vorbesc. Se ceartă.
A scrie e a vorbi cu tine însuţi.
Şi am făcut-o toată viaţa mea
şi cu mult înainte de a-i vedea casa acum cinci ani.
- 15? - Între 10 şi 17.
Am crezut că ai o piesă în West End.
Casele astea au atâta potenţial,
odată ce scapi de vechituri.
Poftim. Gloucester Crescent.
E o stradă bună mergând în sus.
Ai maşină mare? Ai o grămadă de spaţiu.
Cu grijă...
- Doar câteva minute. - Bine.
Nu eşti Sfântul Ioan, nu?
- Care Sfântul Ioan? - Discipolul iubit de Iisus.
Nu. Mă cheamă Bennett.
Dacă nu eşti Sfântul Ioan ia ajută-mă să împing maşina.
Nu mai merge.
Cred că-i de la baterie. Am pus nişte apă în ea, dar n-a mers.
A fost apă distilată?
Era apă sfinţită, deci nu mai conta că-i distilată sau nu.
Desigur, e posibil să fie şi de la ulei.
Ăla nu-i sfinţit?
Ulei sfinţit? Ar fi cam scump pentru o dubă.
Vreau s-o împing până după colţ.
Vrei să mergi departe?
Posibil. Încă nu m-am decis.
Fac stânga!
Gata?
Trebuie să ajung la capătul celălalt.
E la 1.6 km.
Am nevoie de asistenţă.
Sunt femeie bolnavă.
E posibil să fiu pe moarte.
Am nevoie de un loc unde să-mi odihnesc capul.
Cunoşti un astfel de loc?
Pa-pa, dnă. Ai grijă cum conduci.
Un scriitor s-ar bucura de o astfel de întâlnire, constituind o experienţă.
Eu, trebuie să aştept şi să reflectez.
Te-a văzut că veneai.
E bătrână.
Nu-l vezi pe Harold Pinter să împingă duba pe stradă.
Nu, nu sunt aşa.
Dar sunt prea ocupat să nu scriu scenarii şi să-mi duc viaţa mea nebună, creativă.
Da, trăieşte-o tu că eu o scriu.
- Bine aţi venit. - Bună ziua.
- V-aţi mutat acum? - Da.
- A fost bine cu mutatul? - Da, mersi.
Bravo.
E o casă drăguţă.
Nu aşa de mare ca a noastră, dar nu sunteţi anexat.
Nu, sunt anexat casei din spate.
Mă refeream că sunteţi singur.
Sickert a locuit odată pe stradă. Soţia abandonată a lui Dickens.
Acum e obişnuitul amestec din nordul Londrei.
Publicitate, jurnalism, TV. Oameni ca tine, scriitori, artişti.
Aveţi ceva pe ţeavă?
Am o piesă în West End.
Sigur că da.
Cât a costat?
35.
- Dumnezeule. - Ştiu.
A noastră e de două ori mai mare, deci cam cât ar costa?
Noua noastră vecină nu va ajuta preţurile.
Da, ne-am cunoscut.
Anul trecut era pe Gloucester Avenue. Acum e rândul nostru.
Se pare că s-a stabilit la 66.
- Îi va deranja? - Sper că nu.
Ne place să credem că suntem o comunitate.
Mă bucur că am stat de vorbă.
La ce piesă lucrează?
Am văzut-o. Piesa aia conjugală.
Am uitat.
- Ăsta e gunoi, mamă. - Sunt lucrurile ei.
Ne-am gândit că v-ar plăcea nişte pere. Sunt din grădina noastră din Suffolk.
Perele mă scot afară.
Plănuiţi să rămâneţi mult timp?
Nu cu chestia aia care cântă.
Ştiu ce gândeşti.
Cu toate astea, e bine să ajutăm oamenii fără adăpost.
Vreau să rămână aşa. Simplu.
- Mănăstiresc. - Foarte.
- Ăsta e dormitorul meu. - Drăguţ.
Deci îţi place să joci în piese?
Ador.
Atât de englezesc. Exact ce vor oamenii.
Patul arată confortabil.
Poate mă poţi ajuta cu decorarea.
Sigur. Prietena mea e expertă la pictură.
Bună, dragă. Semeni cu un personaj.
Da. Ăsta-i Camdenul.
Da! Vin aici zilnic. Predau. Şi asfaltul e tabla mea.
Mai vând şi creioane.
A trecut un tip zilele trecute.
A zis că creionul cumpărat de la mine
e cel mai bun creion de pe piaţă la ora actuală.
Văd că ai ceva împotriva magazinelor.
Eu? Cine a zis că era vorba de mine?
- Nu eşti tu scriitoarea? - Nu neapărat.
Dar îţi spun un lucru.
Sunt anonime.
Şi costă un şiling! Mi-ai dat doar şase cenţi.
Acolo scrie că "Sfântul Francis a lepădat bani de la el".
Da, dar era un sfânt.
Îşi permitea.
Ai naibii cerşetori!
Nu sunt cerşetoare! Sunt liber profesionistă şi dl ăsta e vecinul meu.
Iar vă mutaţi? Nu aţi stat mult.
Nu. Pentru că răsună muzica non-stop.
Lucy învaţă nivelele de bază.
Eu îmi fac griji de nivelul de zgomot.
Fă cu mâna, scumpule.
Pa, scumpule.
Să nu stai până târziu. Pa, scumpule.
Scuze legat de toate astea.
Festivalul de operă Glyndebourne.
Norocoşilor. Distraţi-vă.
Ia uite. Iar se mişcă doamna.
Al cui rând va fi acum?
- Încetineşte. - Nu vreau să ratez cortina.
- Dna Vaughan Williams? - Nu. Familia Birt.
Nu!
62.
Nu. Cine?
Nu!
- Nu, dragule, noi suntem! - Opreşte taxiul!
Scuzaţi!
Scuzaţi, nu puteţi parca aici.
Am avut îndrumare. Aici ar trebui să merg.
- Îndrumare? De la cine? - Fecioara Maria. Ieri am vorbit cu ea.
Era înafara poştei din alee.
Ce ştie ea de parcare?
Rufus, spune-i că mergem la Glyndebourne!
Am nevoie de o ruletă.
Trebuie să măsor distanţa dintre roţi şi bordură.
3.8 cm e spaţiul ideal.
Am dat de asta în revista "Automobilism catolic"
la "Sfaturi despre parcarea creştină".
Asta nu-i o parcare creştină. E o libertate.
Rufus.
Încerci să fii drăguţ şi unde ajungi?
Scumpule.
N-ai stat mult în faţă la 66.
Nu cu zgomotul ăla.
Sunt şi ei cu muzica?
Cine?
61.
Nu. Se duc la operă. Eşti bine?
Cu toată lista de lucruri de făcut,
cred că fac pe mine.
Vă pot folosi closetul?
Nu! Jetul de apă vine rapid.
Nu mă deranjează.
Unde e?
Mersi.
Am o întâlnire la BBC.
Despre ce?
E legat de ceva ce scriu.
Am crezut că vii.
Într-o săptămână sau două.
Sunt singură.
Ştiu că eşti singură.
Cu toţii suntem singuri.
Pot să vin eu acolo? E o casă mare?
Nu chiar. Nu ţi-ar plăcea. Are prea multe scări.
Acum există lifturi.
Mai eşti pe fir?
Da.
A venit tipul cu piciorul.
- Cine? - Tipul cu piciorul.
Adică pedichiuristul?
- Ai notat asta. - Nu.
Ţi-am dat scenariu. Sunt material brut.
Nu, nu eşti.
Mam.
Eşti bine?
Da. E duba de vină.
- E cam mic spaţiul. - Îmi imaginez.
Eşti înaltă.
Soţul meu era înalt. Sunt dna Vaughan Williams.
Nu vă voi da mâna că e murdară de la grădinărit.
Ce, compozitorul? Greensleeves?
Printre altele.
De ce? Vă place muzica? Nici măcar nu ştiu cum vă cheamă.
Sunt dna Shepherd.
Dar nu vreau să discut de asta. Sunt incognito.
Ce-am vorbit e în siguranţă.
Shepherd. A condus ambulanţe în război.
De unde a apărut?
- Şi a fost şi călugăriţă odată. - Călugăriţă?
La mănăstirea de pe strada noastră.
Cu toţii avem ceva de ascuns. Cumnatul meu e poliţist.
Ăsta e Camdenul! Oamenii se spală aici. Ca şi mine.
- Ar fi un subiect bun. - Pentru ce?
Pentru una din piesele tale.
Nu uita, eu am venit cu ideea!
Nu...
Scriu legat de Mam deja. E suficient o bătrână.
Eu trăiesc, tu scrii. Aşa funcţionează.
- Da, doar că nu fac mult. - Ce?
Nu trăieşti. Pune-te în ceea ce scrii.
Cum? Amândoi suntem blânzi.
Dnă Shepherd? Eu sunt Lois. Asistenta socială.
Nu vreau asistentă socială. Voi asculta în reluare "Ceva întrebări".
V-am adus nişte haine. Ne-aţi scris că vreţi o haină.
Nu când e emisiunea "Ceva întrebări". Sunt o femeie ocupată.
V-am cerut doar o haină.
V-am adus trei, dacă doriţi să vă schimbaţi.
Unde să pun eu trei haine?
Verdele nu-i culoarea mea.
Ai un baston?
Se ocupă Consiliul. S-a luat la cunoştinţă.
Mai durează?
Da. E unul din bastoanele noastre speciale.
Nu vreau un baston special.
Vreau unul obişnuit, dar mai lung. Trage uşa.
Dacă vreau să iau legătura cu dv pe cine să sun?
Poţi încerca la dl Bennett la 23.
Doar să nu-l iei în serios. E un comunist.
Ai încercat oamenii de pe partea opusă? Sunt mai aproape.
Au zis că nu-i înrudită cu ei. Cu dv e înrudită.
Aşa au spus? "Înrudită"?
Nu, eu am zis asta.
Au spus că eşti amicul ei.
- A fost prietena ta. - Iisuse.
Foloseşte closetul dv?
Doar când e o urgenţă.
Asta îi dă dreptul.
Am fi foarte fericiţi dacă s-ar muta.
"Noi"?
Camdenul.
Am luat de toate.
Şerbet de lămâie, Cup-a-Soup, whisky în miniatură.
Ăsta e medicinal.
Părea foarte înţelegătoare asistenta socială.
Nu suficient.
I-am cerut un scaun cu rotile şi ea ce mi-a adus?
Un baston.
Şi mi-a zis că nu primesc alocaţie dacă nu am o adresă?
"Duba, Gloucester Crescent". Asta nu-i o adresă?
Trebuie să fie o casă.
O rezidenţă.
Oricum, s-ar putea să plec curând.
Pentru cât timp?
Broadstairs.
De ce Broadstairs? Ai familie acolo?
Nu.
Ai familie?
Am nevoie doar de aer.
Am văzut un şarpe azi dimineaţă. Venea dinspre alee.
Un şarpe cenuşiu şi lung.
- Era un şarpe boa constrictor. - Nu.
Arăta veninos.
Se ţinea aproape de zid
şi am avut impresia că atacă duba.
Nu, dnă Shepherd...
M-am gândit să vă avertizez, să fim în siguranţă.
Am mai avut întâlniri razante cu şerpii.
Dnă Shepherd, nu sunt şerpi boa constrictor în Camden.
Mă faci mincinoasă? Recunosc unul când îl văd.
Eşti bine, dulceaţă? Arăţi minunat azi, iubire.
Nu mă lua pe mine cu "dulceaţă".
Sunt o femeie bolnavă! Posibil chiar pe moarte.
Capu' sus iubire, cu toţii trebuie să plecăm odată şi odată.
Miroase ca şi cum tu ai fi plecat deja.
N-am crezut în şarpe, mai ales că avea să atace duba.
Numai că a doua zi, a fost o spargere la pet shop.
Deci e posibil să fie un şarpe în libertate.
Dumnezeule.
Desigur că m-am simţit vinovat.
Giles!
Un scriitor adevărat ar fi întrebat-o de întâlnirile razante cu şerpii,
doar că se pare că a plecat.
Cât poţi de repede, iubire.
Cobor. Nu mă zori!
Cămăşuţa de noapte?
Asta nu-i o rochie de seară.
Încă n-a ajuns moda asta la Broadstairs.
Şi eu cunosc legea. Nu pot fi arestată că port o cămăşuţă de noapte.
Ce căutaţi în Broadstairs?
Îmi văd de treburile mele!
Alan! Vino încoace!
De ce?
Sunt păsări mari pe gard.
Nu sunt. Nu-i nimic pe gard. Îţi imaginezi lucruri.
Ba sunt.
Şi erau aliniaţi pe gard patru păuni.
Deci, şerpi boa constrictor pe stradă, păuni pe gard.
Părea că atât la poarta de nord cât şi la cea de sud a vieţii mele
stătea o femeie smintită.
- Doar că ai zis că nu sunt. - Ce nu sunt?
- Smintite. - Nu în acest caz particular.
Şi nu sunt la fel, Alan. Mam şi dna Shepherd.
Nu, Alan, nu sunt. Dar sunt bătrâne amândouă.
Se pare că asta e nişa mea.
În timp ce cronica contemporanilor mei
are prima tentativă de a investiga sexul opus,
sau aventurile lor în lumea jurnalismului,
eu sunt prins cu bătrâne.
Bine. Ţin o agendă.
Dar e puţin probabil.
Nu e un proiect. Nu e pe ţeavă.
Nu vreau să scriu despre ea.
E ceva ce se întâmplă.
Şi despre ce vrei să scrii?
Vreau să scriu despre spioni.
Spioni?
Da, vezi? Crezi că sunt într-o ureche. Spioni, Rusia.
Nu pot să scriu mereu despre Nord.
"M-am născut şi am crescut în Leeds, unde tata era măcelar."
"Şi de mic mergeam adesea cu bicicleta cu treabă."
Nu-i Proust. Nici măcar J.B. Priestley.
Casele în Crescent erau construite ca vile pentru clasa mijlocie.
Şi subsolurile sunt acum lărgite de cupluri cu concepţii liberale,
dar nu se împacă cu prosperitatea lor.
Vină, într-un cuvânt.
Ce înseamnă că în anumită măsură o tolerează pe dna Shepherd.
Conştiinţa lor e absolvită de prezenţa ei.
Crăciun fericit!
Trageţi uşa!
Trageţi uşa că-s femeie ocupată.
Cremă de zahăr ars.
Despre ce ai scris prima dată?
Despre şcoala publică. Ce voi americanii numiţi şcoală privată.
Dar nu aţi fost la şcoala publică.
Nu, dar am citit despre ea.
Şi în continuare despre ce aţi scris?
Sex. Şi despre asta am citit.
Foarte bine.
Încetaţi!
Pleacă de lângă noi! Ea e!
Aveţi vreo problemă?
- Fac gălăgie! - Sunt copii!
Eu sunt femeie bolnavă!
Chiar că eşti!
Pleacă din stradă!
Treci! Porcule.
Dle Bennett, am găsit o soluţie să intru wireless.
Ce?
Vreau să particip la unul din programele de la radio.
Ceva pe care cineva ca dv să-l poată face într-o clipită.
M-aş putea numi
"Doamna din spatele cortinei", sau "O femeie din Anglia".
Mi-ai putea pune un pseudonim.
Văd că cortina este aici.
Un material verde ar fi de ajuns.
Am crezut că se telefonează.
Da, şi?
E vorba de radio. Nu ai nevoie de cortină.
Da, vom rezolva problema cu sughiţul când vine vremea.
Şi când vin să mă pun în legătură cu civilizaţia.
"Civilizaţia"? Te referi la televiziune?
Da, viaţa sălbatică. Foamete.
Întreceri de câini de stână. Adică mă uit.
Mă uit pe geamul lui Curry, dar nu e ideal.
Cred că vă petreceţi vacanţele în Franţa.
Da.
Am studiat în Franţa. Acum 35 de ani.
Înainte de război?
Ce război?
Al Doilea Război Mondial.
Da. Al Doilea Război Mondial.
Ce aţi studiat?
Studiam incognito la Paris.
Dar ce?
Muzică.
Pianoforte.
Ai o bidinea? Mă gândesc să vopsesc duba.
E suficient şi un mic spălător de vase.
- O pensulă nu vrei? - Am o pensulă.
E pentru primul strat.
Bine, a fost o călugăriţă.
Numai că acum se pare că
e o muziciană şi vorbeşte fluent franceza.
Cu siguranţă nu e o vopsitoare,
pentru că azi, în pofida ploii,
se mişca încet în jurul casei ei mobile, atingând gânditor petele de rugină
cu mimoza zdrobită, mereu o umbră favorită.
Bună dimineaţa.
Nu foloseşte vopseaua care trebuie. Maşinile au vopsea specială.
Nu şi asta. E vopsea catolică.
- Şi mai şi miroase. - Asta pentru că e amărâtă.
Şi tu ai mirosi dacă am fi amărâţi. Bună dimineaţa, Ursula.
- Bună, iubire. - Bună, scumpule.
Îmi spun mie cum să vopsesc.
Am câştigat un premiu pentru pictură când eram mică!
- Sunt bulgări, trebuie să o amesteci. - Am amestecat-o.
Doar că am nişte prăjitură Madeira în ea.
Prăjitură sau nu,
toate vehiculele dnei Shepherd au ajuns să arate de parcă li s-ar fi dat un înveliş
de cremă de ou nasoală, sau tencuita cu omletă.
Dumnezeiesc!
Totuşi, au fost câteva ocazii în care a văzut-o cineva cu adevărat veselă,
şi una din aceste ocazii era când vopsea.
Nici Jackson Pollock nu putea s-o facă mai bine.
Chiar şi cu un burete de frecat tigaia.
Ce faci? Lasă-mi maşina în pace!
- Lini galbene. - Poftim?
Restricţii de parcare.
- Ce plictiseală. - Va fi parcată ilegal.
Va trebui să se mute.
Priviţi...
- E un ordin de mutare. - Ştiu.
Înseamnă că trebuie să duci maşina în altă parte.
Dar sunt infirmă!
Nu folosesc mereu un baston la mers. Asta înceţoşează ochii oamenilor.
Dar sunt un rezident de bună credinţă al Camdenului!
Şi am avut febră reumatică când eram copil, şi oreion.
Tot cred că ar trebui să te muţi. Mergi altundeva.
Nu se va mişca. Nu are combustibil suficient.
- Îţi aduc eu de la benzinărie. - Nu-mi place carburantul lor!
Nu ştiu. S-ar putea să meargă. Poate trebuie convinsă.
Îmi fac griji de roţi.
Sunt sub protecţie divină.
Dacă primesc alt vehicul aş vrea să transfer roţile.
- Ce alt vehicul? - Pot fi miraculoase anvelopele.
N-au mai fost umflate din 1964.
- Ce alt vehicul? - Şi m-au costat una de cinci.
Dnă Shepherd, aţi zis de alt vehicul?
Da, o dubă.
Altă dubă?
Model mai nou.
O dnă catolică a zis că îmi aduce una ca act de caritate.
E dna Wiggin.
Doar că preferă să rămână anonimă.
Pariez. De ce n-o parchezi în faţa casei ei?
- Nu se pune problema. - E suficient spaţiu.
- Am vecini! - Şi eu.
Deci să nu-i cumpăr alta dubă?
- Fă ce vrei. - Ce?
Dle Bennett, am rezolvat.
Dle Bennett.
Soluţia ideală ar fi să n-o mai parchez pe stradă.
Poate o şosea.
Şi ce vei face?
Cânt după ureche.
Doamnă?
Sunteţi acolo?
Nu-i un moment potrivit?
Ai ceva pentru mine?
Târfă rea ce eşti!
Târfă murdară!
Vă pot ajuta?
Bună seara, dle!
M-am trezit în împrejurimi.
Şi profit de ocazie să-i aduc complimente lui Margaret.
- Margaret? - O veche prietenă.
Adică doamna Shepherd?
Shepherd e? Foarte bine.
- Cred că doarme. - Desigur.
Vă doresc noapte bună, dle. Revin când îmi permite programul.
Mersi.
Eşti acolo? Scularea!
- Ieşi, vrăjitoare bătrână! - Ce vrăjitoare mirositoare!
Haide, scumpo!
Scuzaţi-mă, băieţi.
- Cine mă-ta eşti? - Nu contează. Am numărul tău!
Dispăreţi! Locuiesc aici şi v-am luat numărul!
Aici locuieşte o bătrână. Dispăreţi!
Dnă Shepherd?
Dnă Shepherd, sunteţi bine?
Da, cred că da.
Ce-a fost? Sper că nu poliţia.
Nu. Au fost bădărani, dar de alegi să stai aşa, trebuie să te aştepţi la asta.
N-am ales. Am fost aleasă.
Atunci, am stabilit.
Ce crezi?
Nu pot avea mereu grijă de ea. Nu sunt gardianul ei.
Ce se întâmplă cu scrierile?
- Cred c-ar trebui să plece sau... - Sau ce?
Sau să aduc duba în curte unde putem uita de ea.
De fapt, de asta se căsătoresc unii bărbaţi.
Ca să nu se mai gândească atât de mult la soţiile lor.
- Nu-i rău. - Da, doar că e Proust.
Da.
Şi va fi doar pentru câteva luni până decide unde pleacă.
Va fi mai uşor, dar nu-i bunătate.
Nu.
"Bunătatea, sau ce este considerată ca atare,"
"e cea mai egoistă dintre toate virtuţile."
"E în 9 cazuri din 10 indolenţă de dispoziţie."
Nu ai zis tu asta.
Hazlitt. Şi e voinţă. Pură voinţă.
A ştiut încă de la început ce-a vrut.
Sufletul în cauză a mărturisit
la Roma în Anul sfânt,
deşi nu cred că preotul a înţeles engleza.
Arăt eu ca om ce fură maşini din plăcere?
Copila mea,
ai primit iertare pentru acest păcat.
Chiar eu te-am iertat de câteva ori.
Ai încredere. Iertarea nu e ca un bilet de autobuz.
Nu se termină.
Iisuse.
E odorizant în spatele Fecioarei.
Am crezut că în sfârşit am scăpat de ea.
El e un sfânt.
Ralph era la fel. Unii oameni sunt buni.
- Buni? - Aici e Londra, Ursula. Nimeni nu-i bun.
Da, e adevărat.
Şi acum vaca bătrână i-a pus piciorul în prag. E un nebun.
- Cine altcineva ar face-o? - Da.
Noi am putea. Sunt doar fetele.
Pauline.
Sunt doar un actor şomer şi nu o ştiu pe doamnă, dar pot întreba ceva?
- De ce e ea problema lui Alan? - Chiar.
Scumpule, e şi ea o fiinţă.
Doar de asta numai.
Hai să schimbăm subiectul.
Unde să-i găsim lui Alan o fată?
Josephine iar e gravidă.
Nu! Stau şi mă gândesc cine naiba-i Josephine.
- Hamsteriţa. - Iisuse.
Iată-ne.
Tocmai spuneam cât de recunoscătoare va fi.
Da.
Să pun duba în curtea ta?
Nu m-am gândit niciodată la asta.
Nu ştiu. S-ar putea să nu fie convenabil.
Nu, am reflectat. Credeţi-mă, dnă Shepherd, e în regulă.
Până când vă rezolvaţi problema.
Nu convenabil pentru tine! Convenabil pentru mine.
Să ştii că nu-mi faci o favoare. Am şi alte oferte.
Un om de pe trotuar mi-a zis
că dacă merg la sud de râu, voi fi primită cu braţele deschise.
Eram pe cale să-i fac un bine, dar, ca de obicei,
n-a fost fără gânduri de strangulare.
Va veni în curte, da,
dar numai ca o favoare pentru mine.
Asta e.
Ai tras frâna de mână?
Acum o trag.
După care a tras frâna de mână cu aşa o determinare
că, precum Excalibur, n-a mai putut fi eliberată.
Eşti bine?
Acum se află în curte.
Câteodată o zăresc pe dna Shepherd rugându-se,
şi e rareori un proces liniştit şi meditativ.
Am foame şi sete de împlinire...
Fervoarea intervenţiei ei o balansează încoace şi încolo.
...posibil primit lumină.
Pentru ce vrea iertare?
Şi eu mă rugam când eram tânăr, dar niciodată aşa.
Eu n-am făcut nimic, dar ea ce a făcut?
Cine-i bătrâna?
E o prietenă.
Prietenă?
Cineva pe care-l cunosc.
Ciudat.
Da, posibil.
De fapt, trebuie să plec.
Nu rămâi la o cafea?
Nu.
Pa.
Dle Bennett?
Tânărul acela,
avea cerceluş?
Da.
Să ai grijă.
Va dori să se mute în casă.
A zis maică-mea care a fost la Londra în vizită.
- De ce nu mi-ai zis că e în curte? - Am uitat.
Când am venit mi-a mirosit.
Urât mai miroase.
Acum e în curte.
Urmează casa.
Ce cred vecinii?
Aici e Londra. Nimeni nu crede nimic.
Are legătură cu faptul că a fost călugăriţă şi nu trebuie să plece.
Au fost contracaraţi.
O femeie educată să trăiască aşa.
Ai grijă ca o iei şi tu pe acelaşi drum.
Eu?
Nu ai faţă de masă. Şi nici suport pentru hârtie igienică.
Eu aş fi făcut locul ăsta imaculat.
Ai o casă.
N-ai vrea să locuieşti aici.
Unde merge la closet?
Are de-a face cu pungi de plastic.
Ce fel de pungi de plastic?
Sper că solide.
- Vrei s-o cunoşti? - Nu.
Nu. N-aş şti ce să-i zic fiind aşa de educată.
Dă-mi un sărut!
- Când vii? - Curând.
Chestia e că...
Continui să văd maşina în parcare.
E puţin probabil.
Noaptea. Supraveghind.
Îţi iei pastilele?
Când nu uit.
Ar trebui să stea într-un azil.
- Unde se duce la closet? - Ţi-am zis.
Să aibă grijă cineva de ea.
Un loc unde o spală şi o fac să fie prezentabilă.
Sunt surprinsă că o lasă să hoinărească pe străzi.
E ca o poveste, o parabolă...
Bună dimineaţa.
...în care vinovatul inventează o frază pentru cineva nevinovat...
Bună ziua.
...doar ca să afle că pronunţă propriul verdict...
King's Cross, vă rog.
...deoarece mama mea e mai aproape de a fi dusă la azil...
- Ţi-ai luat geanta? - Da.
...decât dna Shepherd.
Îmi lipseşte tatăl tău.
Dă-mi un sărut.
L-am întrebat pe Gordon, când era pilot, s-a ridicat deasupra norilor?
- Şi s-a înălţat? - Nu-mi amintesc.
Ştiu că e îndrăgit.
- Pa, Mam. - Pa.
Bună ziua. Iisus Cristos locuieşte în casa asta?
Nu. Încearcă în dubă.
Mersi.
Dispari!
Dle Bennett?
Acei oameni ce vin noaptea târziu,
ştiu ce sunt.
Iisuse.
Sunt comunişti. Altfel de ce ar veni noaptea?
Ne întoarcem constant în acelaşi punct.
Argentina a fost invadatorul. Argentina...
Îmi place nou vehicul.
Nici un semn pe el.
Nici o zgârietură!
Cum te cheamă acum, Margaret?
Mă cheamă Mary! Pleacă!
Mary te cheamă acum? Mary şi mai cum?
- Voi suna la poliţie! - Suni la poliţie?
Nu cred că o vei face, căcăstoare cu două feţe ce eşti.
Că n-ai făcut asta, n-ai sunat la poliţie.
Apropo, cred că trebuie să faci altă contribuţie.
Vă pot ajuta? Ce-i cu zgomotul ăsta?
Niciun zgomot, dle.
Margaret şi eu rememoram nişte amintiri.
Nu mai îmi spune "Margaret". E un nume păcătos.
Ai mai fost şi înainte.
Desigur, asta nu e duba, nu?
Şi-a luat alta.
Ce amabil din partea dv.
O femeie fără adăpost.
Un suflet ingrat.
Şi nu supra-salubru.
Pa, Margaret.
Parcă ziceai că te cheamă Mary.
- Da. - Şi el de ce îţi zice Margaret?
A băut prea mult pe stomacul gol.
E numele tău? Mary Shepherd.
Supusă Bisericii romano-catolice.
Evident că nu-i numele ei.
Dar deşi au trecut mulţi ani de când a adus duba în curte,
sunt prea politicos să întreb cine e,
şi ce doreşte acest tip la intervale regulate de timp
de vine s-o piseze la cap lângă dubă.
Cred că are legătură cu muzica.
Dar e vorba de zgomot, sau muzica în sine?
Pot auzi muzica.
O pot auzi!
De ce trebuie să asculţi asta?
O pot auzi!
De ce nu-ţi place muzica? Că doar ai cântat la pian.
De unde ştii asta?
Tu mi-ai zis.
N-am zis că nu-mi place. Doar că nu vreau s-o aud!
Va vorbi acum?
Va explica?
Nu explică niciodată.
Poate că ar trebui.
Eu...
Am fost lăsată singură într-o cameră la mănăstire.
În mod normal nu lasă novicii singuri.
Şi era un pian acolo.
L-am încercat şi era deschis.
Necesită acordare.
Câteva note erau moarte.
Dar suna mai frumos decât orice pian la care cântasem.
Şi apoi,
brusc, a intrat stăpâna novicilor.
S-a furişat, pentru că n-am auzit-o. A zis...
E voia Domnului.
Asta voia Dumnezeu. Şi mi s-a mai spus asta.
Şi nu argumenta.
Am zis,
n-aş putea să cânt nişte imnuri?
Şi a zis că am argumentat.
Şi că nu pot deveni călugăriţă.
Aşa că, cu o simetrie dureroasă,
mama mea ajunge într-un azil în Weston-super-Mare
în timp ce omoloaga sa în paragină locuieşte în curtea mea.
S-o internez pe mama la azil o văd ca pe un fel de eşec.
Şi tot eşec e şi că i-am dat celeilalte o casă.
Iisuse.
Şi-a luat o maşină cu trei roţi.
Unde o vei parca?
În parcarea rezidenţilor.
- Dar nu ai permis. - Ba da. L-am luat ieri.
Nu mi-ai zis niciodată.
Ai fi obiectat dacă ţi-aş fi spus.
Ai asigurat-o?
N-am nevoie s-o asigur. E ca şi duba, asigurată în rai.
Cine plăteşte dacă ai un accident, Papa?
Nu voi avea un accident.
Dacă dai peste ceva?
Nu dau peste nimic. Sunt şofer experimentat.
Am condus ambulanţe pe vreme de criză.
Dacă intră cineva în tine?
Dnă Shepherd, dacă intră cineva în tine?
Ce treabă ai tu să zici asta?
De ce ai zis asta? Nu va da nimeni peste mine!
Unde-s cheile?
- Ce chei? - Cheile maşinii. Le-am pus jos.
Nu le-am luat.
- Trebuie să le fi luat. - Nu.
Minţi! N-ai vrut să iau maşina şi mi-ai luat cheile.
- Nu ţipa! - Ţip că eşti ignorant.
Lumea vine şi pleacă toată ziua.
Aş sta mai bine într-un şanţ! Dă-mi cheile!
Nu ţi-am luat eu cheile!
Ce-i asta în jurul gâtului?
Sunt nenorocitele de chei!
Vă distraţi?
N-ar trebui să-ţi ceri scuze?
N-am timp.
Îmi cer scuze doar lui Dumnezeu.
E singura dată când am atins-o.
Şi nu pentru că m-a făcut mincinos, ci pentru că părea nebună.
Era mama mea.
Mereu o compari cu Mam. Nu sunt la fel.
Nu vreau să apară în aceeaşi propoziţie.
Zilele astea sunt de parcă am fi căsătoriţi.
"Ce-ţi mai face bătrâna?" zic ei.
Aşa spune lumea soţiei. Bătrâna ta.
Ce-ţi mai face bătrâna?
E încă acolo şi eu sunt încă aici.
Mama ta a murit, nu?
Nu, şi ea e încă acolo.
E într-un azil.
Doar că nu e acolo. De fapt nu-i nicăieri cu gândul.
N-ar trebui să facem asta evident în piesă?
Nu, e informaţie clasificată.
Acum mulţi ani, Mam a vrut s-o interneze la azil pe dna Shepherd.
Dar încă e în libertate.
Desigur, dacă e acolo sau nu, nu ştie nimeni.
Dle Bennett!
Nu vreau ca maşina cu trei roţi să stea în stradă.
Dacă împingi duba în faţa geamului,
aş putea băga în curte şi Reliant-ul.
Are spaţiu suficient.
Să am şi duba şi Reliant-ul?
Am primit îndrumare că aici ar trebui să fie.
Ca să nu fie vandalizată.
Îndrumare de la cine?
Nu am voie să spun.
Îmi voi contacta noua asistentă socială.
Pentru ce? Ai zis mereu că n-ai nevoie de ea.
Am îndrumare că ar putea ajuta.
Nu vreau o maşină uzată.
- Mary zice. - Mary şi mai cum?
Mary.
Doamna dv din dubă.
Nu ştiaţi că o cheamă Mary?
Ba da. Dar eu îi zic mereu dna Shepherd.
Cu toţii avem nume.
Dacă o strigi pe nume şi ea la fel,
"Alan", "Mary",
aţi putea să ajungeţi mai uşor la un acord.
Să ajung la un acord? Nu se poate.
Cum faci asta cu cineva
care se conversează cu Fecioara Maria?
Poţi ajunge la un acord cu Isaiah Berlin,
care, în comparaţie cu dna Shepherd, vorbeşte puţin.
Nu poţi ajunge la un acord cu ea.
Alan, eşti ostil?
Realizez că e un progres de învăţare abrupt pentru tine.
Nu, nu e.
Nici n-am fost într-un progres de învăţare.
Sunt într-un progres de învăţare
la fel de mult precum schiez pe pantele din Zermatt.
Şi apropo, n-o cheamă Mary.
Unii oameni îi zic Margaret.
Cred că nici măcar n-o cheamă Shepherd.
Eu o am aici ca Mary.
Da, şi ca o persoană raţională.
Bună!
Mami!
Mă întorc în juma' de oră.
Bună, Margaret.
Binecuvântată fii Maria, plină de graţie, Domnul e cu tine.
Binecuvântată eşti tu printre femei şi fructul pântecului tău.
Ce faci aici? Haide!
Ce s-a întâmplat cu Stirling Moss?
N-am mai văzut-o recent la volan.
Şi-a luat o binemeritată vacanţă. Posibil departamentul Dordogne.
- Pe bune? - Pauline.
Maşina ei e aici.
Dar n-am mai văzut-o pe ea. Mă întreb dacă e în regulă.
Greşesc dacă zic
că acea largă pată de pe rochia ei denotă incontinenţă?
Nu cred că e o declaraţie de modă.
Scumpule.
Cred că speri că într-una din zile să plece.
Să nu crezi asta.
Asta se întâmplă la teatru. În viaţă, mergând în jos e o slujbă în urcare.
Ce mai face mama ta?
La fel. Stă. Zâmbeşte. Doarme.
Eşti bine?
Eu? Da, de ce? Mă duc la teatru.
- Nu eşti supărat de piesă? - Nu.
Am citit o recenzie bună zilele trecute.
- Mi s-a spus că toate au fost bune. - Sunt sigur de asta.
Ne-a plăcut.
Deşi n-am realizat că urma să fii tu şi nimeni altcineva.
Da. E un monolog.
Bănuiesc că da.
Sunt uimit cum de ţi-ai amintit.
Recenzia citită a fost deosebit de perceptivă despre tine.
Serios? Ce zice?
Că nu te-ai putut hotărî.
- Legat de ce? - De orice.
Adică într-un mod bun!
Mersi.
De fapt, nici eu nu mi-am dat seama. Despre ce-a fost vorba?
El, ca de obicei. Nu iese curat.
- Despre ce? - Despre ce crezi?
Şi când am coborât din nou, ea stătea acolo cu haina şi pălăria pe ea.
A zis: "Graham, singurul ţel în viaţă e să fii tu fericit."
Şi execută 45.
"Dacă aş fi crezut că moartea mea te-ar fi înveselit, aş face-o."
Începe.
Am zis: "Mam,
"moartea ta nu mă va înveseli. Din contră chiar."
"Mă va face nefericit. Oricum, Mam, nu vei muri."
A zis: "Nu, nu voi muri."
"Mă voi mărita. Luna de miere e în Tenerife."
"Ia o pastilă."
Pentru a nu ştiu câta oară mă întorceam cu bicicleta de la teatru
unde vorbisem despre mama mea.
Cel puţin ştiu unde e mama.
Dnă Shepherd.
Dnă Shepherd?
Nu-mi place.
- Uită-te înăuntru. - Nu.
- Ţi-e teamă? - Nu.
Nu de corp.
Mi-e teamă că va fi finalul poveştii şi va trebui s-o scriu.
Acum a plecat.
Pot inventa.
Libertate narativă.
Dnă Shepherd.
- Dnă Shepherd? - Intră.
Ce faci? Te uiţi la lucrurile mele?
Am crezut că eşti bolnavă sau ai murit.
- Moartă? Eu? - Mi-am făcut griji.
Eşti băgăcios!
Nu te-am văzut. Îmi pare rău.
N-am murit! Vei afla când am să mor.
Îmi pare rău.
Moartă? Eu? N-o să mor rapid, îţi spun eu.
Moartă?
Mă faci să râd.
N-a murit atunci şi nici mama mea.
Dar odată cu trecerea timpului amândouă au început să se ofilească.
După cum poţi aprecia, e dificil să ai o istorie.
Dar ea n-a fost fumătoare?
- Nu. - N-a fumat şi n-a băut.
O femeie foarte sănătoasă.
Credeţi?
E o femeie ce şi-a rupt şoldul.
Şi desigur, dacă era cineva mai tânăr şi în circumstanţe mai bune,
i-am da antibiotice.
Dar la vârsta mamei dv, şi în starea ei mintală,
mă întreb dacă este bun.
Ce se va întâmpla dacă nu-i daţi antibiotice?
Îşi poate reveni.
Sau nu.
Sau poate muri.
Nu trebuie să vă reproşaţi ceva.
Aţi făcut
mai mult decât se poate aştepta.
Mersi.
Dle Bennett.
- Unde ai fost? - Să-mi văd mama.
Cum se simte?
La fel. Nu-şi mai aminteşte de mine.
Nu mă surprinde. Te vede foarte rar.
Vei scrie despre mine?
Nu ştiu.
N-a zis niciodată aşa ceva.
Şi?
Te-am auzit. Pe wireless.
Ea ştie asta?
Cum să ştie? Habar n-are cine e.
Da, asta crezi tu. Îţi foloseşti mama.
Ar trebui să-ţi fie ruşine.
N-a zis asta.
Nu. Dar de ce n-ar face-o?
Într-un fel sau altul scrii despre ea mereu.
Te foloseşti de mama ta.
Aşa fac scriitorii.
Presupun că eu urmez.
Oricum, acum că ai venit, vreau să fac nişte cumpărături.
Trebuie să mergi singură. Încearcă să mergi mai des.
- Merg. - Eu nu te văd niciodată.
Pentru că nu eşti în preajmă în mijlocul nopţii.
Vreau nişte baterii.
Şi şerbet de lămâi.
- Dle Bennett? - Da?
Vrei să mă împingi în susul străzii?
Nu în special.
Ajunge. Întoarce-mă!
Bine.
Cu grijă!
Eşti bine?
Cred că da.
Vrei să-ţi fac o cană de cafea?
Nu.
Nu, nu te obosi. Vreau doar juma' de cană.
Trebuie să merg la Sfânta Împărtăşanie.
- Nu eşti pregătită. - Poftim.
E o aniversare şi o zi de obligaţie.
Pentru cine? Un sfânt?
Nu. Un tânăr.
Un fost iubit?
Nu! Cu siguranţă nu. Doar cineva...
Cineva care a murit.
Avea în jur de 50 de ani.
Era catolic?
Posibil. Doar că e în purgatoriu. Are nevoie de rugăciunile mele.
Cum îl chema?
Nu reţin numele.
Corpul lui Cristos.
- Da? - Locul în josul străzii.
V-am văzut.
Dumneata ai duba.
Da.
Dificilă femeie.
O catolică.
Una din surori îşi aminteşte de ea.
Mi s-a spus că era argumentativă. De asta a trebuit să plece?
Era contestatară.
Mi-a subliniat că tânjea după pian.
Credea mereu că are dreptate.
N-avea dreptate. Dumnezeu are. Sfârşit de poveste.
Oricum, pentru ce vrei să ştii?
- E bolnavă. - Cine? Femeia?
Aveţi vreo călugăriţă ca să vorbească cu ea, s-o ajute la cumpărături?
Nu avem călugăriţe pentru cumpărături.
E ordine strictă.
Le-am văzut la cumpărături.
Am văzut-o pe una ieri la Marks & Spencer. Cumpăra bezele.
S-ar putea să vină episcopul.
Îi plac bezelele?
Cine sunteţi de veniţi să întrebaţi dacă episcopului îi plac bezelele?
Sunteţi comunist?
E bolnavă. E catolică şi cred că e pe moarte.
Se pot ruga pentru ea, dar trebuie completat un formular.
Şi-ar îmbunătăţi comportamentul odată ce n-o mai ajuţi.
Asta e experienţa mea când vine vorba de invalizi.
Pe aici!
Nu vreau să vă ciocniţi cu surorile.
Încă un pachet în drum.
Când voi scrie despre asta, lumea va zice că scriu mult despre rahat.
Dar era mult despre rahat. Rahatul era pe frunte.
Îngrijirea, ce nu-i un cuvânt care-mi place,
e legată de rahat.
- Am vorbit cu Mary. - Sau Margaret.
Sau Margaret.
Dna Shepherd.
Mi-a zis că n-o încurajaţi să iasă şi să ducă o viaţă mai folositoare,
şi îi puneţi obstacole în cale.
N-o încurajez să creadă că poate deveni prim ministru.
O încurajez să meargă la supermarket.
Da. Un îngrijitor va simţi adesea că...
Scuzaţi-mă, vă pot opri? Eu nu sunt îngrijitorul ei.
Urăsc să îngrijesc pe cineva. Urăsc să mă gândesc la asta. Urăsc cuvântul.
Nu-mi pasă. Eu sunt aici, ea acolo. Nu e vorba de nicio îngrijire.
Alan, iar eşti ostil.
Dacă ai îngrijit-o pe Mary
singur în toţi anii ăştia
îţi displace când profesioniştii dau o mână de ajutor?
Nu, îmi displace
când profesioniştii apar din trei în trei luni
şi încearcă să-mi spună cum e această femeie,
cu care am convieţuit în ultimii 15 ani.
Cum e?
Mary, aşa cum îi zici tu, e bigotă, certăreaţă, nesinceră,
neiertătoare, egoistă, primitivă, vacă nebună după maşini.
Nu mai vorbesc de excrementele ei zburătoare
şi de abilitatea de a scoate afară din bucile ofilite
rahaţi cu atâta forţă de aterizează la un km în spatele dubei
faţă de presupusul lor punct de ieşire.
Desigur că n-ai zis nimic din astea.
Lumea va crede că e din cauză că eşti prea drăguţ.
E de fapt pentru că eşti prea timid.
Da. Pentru că e vorba de Anglia e bine să fii şi timid.
M-aţi ajutat foarte mult.
Am să văd dacă pot să-i aduc un doctor.
E un doctor bărbat?
Da.
Nu vreau un bărbat. Nu au o femeie doctoriţă?
Dnă Shepherd, vreau doar să vă iau pulsul.
- Ce mâna? Ai vreo preferinţă? - Nu.
În mod normal e mai curată de atât.
Dnă Shepherd, aş vrea să vă duc la spital pentru două zile
ca să vă fac nişte analize.
Nu, mereu am avut mare încredere în ceapă.
Da.
Dar nu puteţi ajunge departe cu ceapa, din punct de vedere medical.
Nu vrea să meargă la spital.
- De unde ştii? - Întreab-o.
Atunci poate merge la Centrul de zi? Poate fi îngrijită acolo.
Şi poate rămâne câteva zile.
Nu va merge la Centrul de zi.
Eşti sigur?
Ai întrebat-o?
Nu va merge la Centrul de zi. Ştiu eu asta.
Sigur că merg.
Nu mă vor obliga să rămân?
Nu, îţi vor face o baie, îţi vor da ţoale noi
şi îţi vor face nişte analize.
Mă vor lăsa singură?
- Unde? - În baie.
Ştiu să-mi fac singură baie. Am câştigat şi premii pentru asta.
Da, îmi amintesc.
- Dle Bennett. - Da?
Nu va arăta ca şi cum aş fi fost luată?
Luată unde?
Unde duc lumea pentru că nu e potrivită.
Încă mai fac asta?
Câteodată, dar ai nevoie de multe semnături.
Dar pretind lucruri ca să te ducă câteodată acolo.
Ăsta e pericolul cu rudele. E unul din trucurile lor.
Pot pretinde că e un Centru de zi.
- Nu. - Eu...
Am mai păţit aşa ceva odată.
Alan.
Dnă Shepherd.
Sunt un pic înapoiată cu lucrurile...
Puneţi-vă mana în jurul gâtului meu.
Aşa.
Nu-mi plac chestiile astea prea mult.
Notez cum, fără să fiu dezgustat,
şoferul ambulanţei nu ezită s-o atingă pe dna Shepherd,
şi chiar îşi pune mâna în jurul ei când o coboară în scaun.
Mai notez cum îi aranjează cu grijă hainele soioase,
trăgând rochia peste genunchi ca semn al modestiei.
Să ştii că am să mă întorc.
Nu este lucru uşor.
Vrei să luăm ceva şi să spălăm?
De ce? Toate lucrurile mele sunt curate.
Nu-i bolnavă prietena ta?
- Nu. - Nu pleacă?
Doar până la Centrul de zi.
Mereu mă întreabă copiii de ea.
Erau speriaţi de ea când erau mici.
Unul e în Washington acum, la Banca Mondială.
Cât a trecut? 10 ani?
- Cred că 15. - O viaţă.
Dle Bennett.
Asistenta socială a vrut să ştie de rudele mele.
N-am vrut să umble vorba şi am zis că n-am.
Sunt în plicul ăsta.
Şi să ţii ascuns.
Ştiai că şi eu am fost şofer pe ambulanţă?
În timpul războiului.
L-am cunoscut pe Kensington pe timpul crizei.
Serios?
Scaunul urca cu un lift.
Şi în această mică urcare,
când se ridica încet deasupra gardului curţii,
exista o nobleţe de vagabond la ea.
Arăta ca o câştigătoare abandonată de Premiul Nobel.
Faţa ei tuciurie arăta un fel de satisfacţie resemnată.
Mai putem s-o facem odată? Aş mai vrea odată cu liftul.
Când vă întoarceţi.
Începem.
Miroşi drăguţ.
- Eşti bine? - Da.
Bun.
Gata. Testul M.O.T.
Poftiţi.
Bună, Margaret.
14 ani? Trebuie să fii un sfânt.
E o femeie dificilă sora mea. Edith nu vrea s-o primească în casă.
Am ajutat-o cât am putut.
Aşa ar fi dorit mama noastră.
Nu sunt un sfânt, doar leneş.
- Ştiu că a condus ambulanţe. - Da.
Şi a fost călugăriţă. De două ori. Până au scăpat de ea.
S-au debarasat de ea.
A petrecut un timp la azil.
Banstead.
A fost vina mea.
Nu.
E o femeie dificilă.
Aşa certăreaţă...
V-a certat? Că pe mine mă ceartă.
Am dus-o departe.
Am întemniţat-o.
Azi se numeşte secţie.
A plecat şi de acolo.
A scăpat şi a ajuns în dubă.
Mai cântă la pian?
Nu.
Asta e trist.
Aţi auzit de Cortot?
Alfred Cortot, pianistul virtuos?
Da.
Margaret a fost eleva lui.
A trebuit să meargă la Paris să ia lecţii de la el.
Nu era uşor pe vremea aia.
Şi obişnuia să exerseze toată ziua.
Dar călugăriţele n-au mai lăsat-o.
Testul supunerii.
Am fost veterinar în Africa şi când m-am întors terminase cu muzica.
Exersatul a devenit rugă.
A cântat la Proms odată.
Dnă Shepherd?
Am încercat să vă vizitez.
Nu m-am oprit acolo.
O femeie a zis că parcă mă ştie după faţă. Am fost vreodată în Banstead?
Şi nu se mai oprea.
Mi-au dat nişte carne tocată şi ea a zis:
"Carnea tocată de aici e mai bună ca cea de la Banstead."
Nu ştiu despre...
Carnea tocată din Banstead, sau din altă parte.
Acolo pun oamenii când nu sunt potriviţi.
Arăţi drăguţ şi curat.
Da, de la baie e.
M-au lăsat să mă spăl singură.
M-a mai ajutat o asistentă la final.
Mi-a zis că am ajuns o desfătare.
Ţi-am adus astea.
Flori?
Ce-mi trebuie mie flori?
Se ofilesc.
Am suficiente lucruri şi fără flori.
Nu ţi se oferă des flori.
Cine zice?
Am avut flori mai mari ca astea.
Şi cu panglici.
Astea nu se compară.
Muzica.
Cum să o evite lumea?
Am avut-o la vârful degetelor.
Am avut-o în mine.
Aş putea să cânt în întuneric.
A trebuit câteodată.
Şi cheile erau
precum camerele.
C major şi D minor.
Camere întunecate sau luminoase.
La fel ca o vilă
era pentru mine muzica.
Doar că mă îngrijora,
că a cânta era mai uşor decât a mă ruga.
Şi...
Am zis asta şi cred că am greşit.
Cui i-ai zis?
Duhovnicului meu.
A zis
că ăsta era alt orificiu prin care se putea târa diavolul.
Aşa că a interzis pianul.
Dar a plătit pentru muzică în general.
A zis că dividendele s-ar acumula în ceea ce priveşte
dezvoltarea spiritului.
Ceea ce au şi făcut.
Au crescut.
Ce face mama ta?
La fel.
Tot în comă?
Nu.
Doar doarme un pic.
Aşa fac oamenii.
Noapte bună.
Dle Bennett?
Ia-mă de mână.
E curată.
Am aflat despre viaţa acestei femei doar după moartea ei.
Ca să-i spun povestea a trebuit să inventez ocazional,
deşi n-am putut inventa prea mult.
Şi nu inventez când zic că în dimineaţa următoare,
când zăcea în dubă cu părul spălat,
vine în curte asistenta socială,
aducând haine curate, lenjerie şi unguent şi bate la uşa dubei.
Nu mai e o dubă.
E un mormânt.
Pot folosi telefonul dv?
Desigur.
Chiar şi acum, nu mă aventurez în acest mormânt urât mirositor.
Dar mă simt înşelat că descoperirea cadavrului nu mi-a aparţinut
şi că observând-o de atâta timp
nu am fost primul martor al morţii ei.
Acum, în succesiune rapidă,
a venit doctorul, preotul şi oamenii de la pompe funebre,
care au făcut ce nu mai făcuse nimeni de 20 de ani.
Şi anume, fără pauză
şi aparent fără aversiune, au intrat în interiorul dubei.
Dumnezeu s-o odihnească
şi să lase lumina perpetuă să strălucească asupra ei.
Prezentaţi-o lui Dumnezeu Celui Prea Înalt.
A plecat doamna.
El ştie. Ia spus ea.
Doar că vicarii trebuie să păstreze tăcerea.
Să nu ajute poliţia la anchetele lor.
Ştiai că e fugară?
Dna Shepherd?
Dna oricum îi zici, da.
Staţionând la o intersecţie,
un tânăr pe motocicletă vine din curbă prea tare
şi se izbeşte de vehiculul ei.
N-a fost vina ei.
Doar că există un băiat mort pe şosea pe care crede că l-a ucis ea.
Anunţă poliţia? Sau un alt motociclist? Nu.
Pleacă rapid.
Şi astfel încalcă legea.
Deci o şantajaţi.
Sunt poliţist, dle Bennett.
Pensionat, desigur. Noi nu facem astfel de lucruri.
E o reducere faţă de vehiculul ei anterior.
Toţi anii ce a stat în curtea mea era certată cu legea.
O viaţă, la asta continui să mă gândesc,
o viaţă care faţă de a mea e plictisitoare.
Mi-am lăsat gândurile la groapă, unde unul de la pompe funebre era atent.
Nu e o ocupaţie care să te atragă, lucrul la pompe funebre.
Dle Bennett. Scuzaţi-mă.
Trebuie să fiu piesa centrală aici.
Dar am uitat că morţii ştiu totul.
Ar trebui să nu plângi, să nu iroseşti talentul.
E o idee.
E moartă acum.
Pot să fac ce vreau cu ea.
Da, poţi. Sunt moartă. N-ai decât!
Bună.
Acum sunteţi doi? E pentru că sunteţi în două minţi?
- Da. - Nu.
Unde plecaţi, dnă Shepherd?
Oare aveţi ceva împotrivă dacă duba devine loc de pelerinaj?
- Nu. - Scap de dubă, o dau.
Vindecarea ar putea avea loc şi veniturile să meargă spre călugăriţe.
Călugăriţele? Cu ce te-au ajutat ele?
Nu cu multe, dar când se vor strânge donaţii
vor realiza ce câştig aş fi fost.
A fost la fel cu Sfânta Bernadette.
Nu şi-au dat seama cu ea decât prea târziu.
Pe aici. Vreau să cunoaşteţi pe cineva.
E ceva ce aţi putea face.
Chestia care vreţi s-o scrieţi, mai umflaţi-o un pic.
Dacă erau rândurile Melodiei lui Bernadette,
ţi-ar aduce un câştig.
De ce nu m-ai lăsat să mor?
Vreau să merg în rai.
O ascensiune.
O transfigurare.
Nu mă ocup eu cu aşa ceva.
Iată-te.
E noul meu prieten.
- Salut. - Salut.
E tânărul care s-a izbit de dubă.
Salut.
Am crezut că eu l-am omorât.
Se pare c-a fost vina lui.
Oricum am da-o, avem multe de discutat.
La revedere.
Dle Bennett?
Da.
M-am mutat în curtea ta pentru trei luni
şi am stat 15 ani!
- Dle Bennett? - Da?
- Ştii ce-i asta? - Nu.
E cine râde la urmă.
Voia o ascensiune.
Să-i răspundem rugăciunilor.
Aşteaptă, dnă Mary Teresa Shepherd,
fostă locatară pe Gloucester Crescent 23.
Du-te sus.
Începând ca ceva accidental în viaţa mea,
a rămas pe margine atât de mult, încât n-a devenit accidental deloc.
Precum fii şi fiicele au grijă de părinţii lor
luaţi-o ca pe marcarea timpului în care începe viaţa lor,
am aflat că nu există marcarea timpului
şi că timpul te marchează.
În acomodarea ei şi în acomodarea cu ea,
am aflat că au zburat 20 de ani din viaţa mea.
Această femeie ruinată, iluziile ei,
şi încetul rezumat al vieţii ei, cu toate permutările de vehicule,
mi-au fost date ca să le înregistrez
precum alţii înregistrează călătorii în Afganistan sau Patagonia
sau coapsele unei duzini de femei.
Ai vrut să scriu.
Şi n-am avut mult, dar nu contează.
Pentru că ceea ce am învăţat,
şi poate că m-a învăţat ea, e să nu scrii despre tine.
Te găseşti acolo.
N-am vrut niciodată să scriu despre ea.
Dacă ar fi fost ceva mai mult în viaţa ta, n-ar fi trebuit s-o fac.
Poate o voi face acum.
Ce?
Să am ceva mai mult în viaţa mea.
Voi începe chiar să trăiesc.
O zi bună?
N-a fost rea. Tu?
Au venit astea.
Foarte bine.
- Cobori? - Da.
Ăsta-i sfârşitul poveştii.
S-ar putea face o piesă.
Ce zici?
Acum sunt eu aici, încetează să mai vorbeşti de unul singur.
Salut.
Salut, Alan.
Bine, încet. Pornim.
- B. - Marcheaz-o.
Bine, dubla 14.
Şi, acţiune!
Gloucester Crescent a avut mulţi rezidenţi notabili,
dar niciunul mai remarcabil decât dna Mary Shepherd,
căreia îi dedicăm azi această placă memorială.
Dna M.T. SHEPHERD "Doamna din dubă" 1974-1989
Traducerea şi adaptarea: Snake_Eyes