FaceČi reclamÄ produsul dvs.sau a unei marci aici contact www.OpenSubtitles.org astazi
Lake House -Casa de lângă lac-
Traducerea şi adaptarea: Danyela
Vii sau nu?
- Scuzaţi-mă... - Doar un minut, bine?
- Completaţi asta şi aşteptaţi acolo. - Nu, eu sunt dr. Forster.
Mi s-a spus să mă prezint aici.
- Te vei ocupa de 22 de pacienţi azi. -22?
E o dimineaţă încărcată. Dacă ai probleme, dă-mi bip, dar nu-ţi fă din asta un obicei.
Ce faci aici? Ţi-am spus să faci altceva.
- Transportul este peste 4 ore. - Ar putea muri în patru ore.
Nu contează. Urcă la etajul doi pe stânga, urmăreşte semnele.
Doctor...
- Mă duci undeva? - Aşa sper, d-le.
- Cum vă simţiţi astăzi? - Voi supravieţui?
Da. Absolut.
Alex!
Am pregătit mâncarea ta preferată.
Nu pot!
E frig aici, să nu te îmbolnăveşti.
Eu nu mă îmbolnăvesc niciodată.
Am auzit că ai cumpărat o casă şi eu sunt ultima care află.
-Nu spune asta. -Aşteaptă.
Unde?
În cealaltă parte, pe malul lacului.
Nu sunt case acolo.
- Sunteţi bine? - Da.
Eşti nebun?
De ce ai lua casa aia? E făcută din sticlă. Nu ai intimitate.
Mona! Ia-ţi nişte cizme.
- Te-ai rătăcit? - Da.
- Îţi va lua ceva timp orientarea. Eu sunt Eby. - Kate Forster.
Ai greşit etajul. Unde ţi-ai făcut rezidenţiatul?
Într-un spital micuţ de pe coasta de nord.
Dragă chiriaşule, bunvenit în noua ta casă.
Ca fost chiriaş, permite-mi să îţi spun că sper să-ţi placă să stai aici.
Am cerut schimbarea adresei la oficiul poştal dar ştii cum sunt lucrurile astea,
aşa că dacă mai primesc ceva, îmi poţi face favoarea să mi le trimiţi prin poştă?
Ţi-aş fi recunoscătoare. Noua mea adresă e dedesupt. Îţi mulţumesc anticipat.
P.S. Îmi pare rău de urmele de labe de la intrare, erau acolo când m-am mutat.
La fel şi cutia din pod.
Urme de labe? Despre ce dracu' vorbeşte?
Bună fetiţo.
Să repar lumina...
Să cumpăr hrană pentru câini, nu?
Să iau hrană pentru oameni...
Vino aici!
30 de grade de Ziua Îndrăgostiţilor.
- Nu poate fi Chicago. - La televizor zice că e încălzirea globală.
Gheţarii încep să se dezgheţe şi apa acoperă pământul.
Slavă Domnului că nu vom mai trăi ca să vedem.
Ce e asta?
- Nimic, e de-a tatălui tău. - Dostoievski?
E despre un tip care omoară o biată femeie cu un topor,
Şi până acum se tot miră fără să regrete.
E bun!
Foarte bun.
La ce te gândeşti?
La nimic.
Când tatăl tău a murit, a fost greu. Încă e greu.
Păstrându-i cărţile, simt că e cu mine, într-un fel.
Ştiind că a fost cândva pe aceleaşi pagini, citind aceleaşi cuvinte...
Am nevoie de o ambulanţă la Daily Plaza.
Un om a fost lovit de un autobuz.
Daţi-vă la o parte!
Vreau să facem fundaţia la numărul 17 astăzi, Doug.
Ştiu că eşti mai nou pe aici, puştiule...
Nu pot să ajung la 17 până cel puţin săptămâna viitoare.
Asta e o porcărie şi o ştii şi tu.
Ia-i pe Clemmens şi pe Rodriguez
Şi mai ia vreo patru-cinci tipi care stau şi nu fac nimic la 7 şi la 10.
Pauly, Carlos, Frank, Danny şi pe ăla, cum îl cheamă, Togg.
- Rafael. - Rafael.
- Să mergem. - Bine.
Am auzit despre Daily Plaza.
Şi că ai luptat din răsputeri să-l salvezi.
Da, am făcut tot ce-am putut.
Kate, îţi voi spune ceea ce le spun mereu tinerilor doctori.
Sper că cu un bun efect.
În ziua ta liberă, du-te cât mai departe de aici.
Du-te undeva unde să te simţi în largul tău.
Dragă d-şoară Forster...
Am primit biletul dv. şi mi-e teamă că e vorba despre o neînţelegere.
Din câte ştiu eu, casa de lângă lac e goală de câţiva ani.
Poate biletul dv. nu se referea la casuţa de lângă mal.
De vreme ce nimeni nu a mai locuit în casa aceasta de ani de zile?
Dar sunt curios în legătură cu urmele de labe.
Dragă domnule Wyler, cunosc casa respectivă şi vă garantez că nu am locuit niciodată acolo.
Sunt de modă veche, nu cred că o casă la ţară ar trebui să fie de peste 1800 de m pătraţi.
Deci permite-mi să încerc din nou. Am locuit la casa de lângă lac.
Apoi m-am mutat. Acum locuiesc pe North Risine, numărul 1620 în Chicago.
Aş fi recunoscătoare dacă mi-ai trimite corespondenţa, în cazul care voi primi ceva.
Şi apropo... suntem în 2006.
Aşa a fost întreg anul, întreabă pe oricine.
2006?
Ce vrea să spună cu... 2006?
- Bună dimineaţa, d-le Wyler. - Bună dimineaţa, d-le Wyler.
D- le Wyler...
D- le.
M-am inspirat...
Şi-a întrecut propriul tată.
Cred că dramatizezi puţin...
Unde mergi?
Nu pot să cred că încă mai funcţionează.
Da.
Arăţi ca dracu'.
Şi mie mi-a fost dor de tine.
Lasă-l.
Glumeşti.
Nu pot să cred, revin după patru ani şi am parte de asta.
- Fratele meu mai mic se crede Frank Loyd. - Fii serios!
Tata te-a făcut ostaticul lui.
Încă n-ai construit mai mult decât o cabină telefonică sau o cuşcă de hamsteri.
E ciudat că spui asta, de fapt chiar am o cuşcă de hamsteri în minte. O dezvolt.
Din prefabricate, fără fundaţie...
Vezi, despre asta vorbesc.
Tu ai viziune. Tocmai de aceea...
aş vrea să ştii că am cumpărat o casă.
- Unde? - Lângă lac.
Ai cumpărat o casă lângă lac. Tu realizezi ceva!
E abandonată de ani de zile.
Deci ţi-ai luat o casă abandonată şi bântuită lângă lac...
E un motiv bun să împărtăşeşti sentimentul de nerealizare.
- Am chiar şi un câine. - Ai un câine?
A apărut pur şi simplu.
- Ce facem aici? - Trebuie să livrez o scrisoare.
Trebuia să fie aici. North Risine, numărul 1620.
Dar nu e nimic aici.
Ne întâlnim cu cineva? Locuieşte cineva aici?
Da.
Aşa credeam.
Ar trebui să sunăm la sonerie?
Dragă d-şoară Forster, am fost la North Risine la numărul 1620...
Dar nu e acolo.
E doar locul unei construcţii. Din poze arată bine,
dar nu pentru încă 18 luni...
Ce-mi scapă?
Poate ai greşit adresa pentru că am observat că ai greşit şi data.
Chiar vrei să jucăm jocul ăsta...
Dacă eşti cu adevărat în anul 2004...
Îţi aminteşti data?
Nu erai fericită, îţi aminteşti?
Ştiu.
Dragă domnule corespondent, înţeleg...
Dacă chiar eşti unde crezi că eşti...
vei avea nevoie de asta.
A avut loc un ciudat viscol în primăvara aceea şi toată lumea s-a îmbolnăvit.
Deci, odihnă din plin şi lichide multe.
Recomandările doctorului.
Se poate întâmpla aşa ceva?
De ce nu?
Jackie!
Jack!
Haide, fetiţo!
Jack!
Nu e posibil dar se întâmplă...
Unde mă aflu?
Casa de lângă lac...
După cum vezi şi eu sunt la casa de lângă lac dar m-am săturat de jocul ăsta şi voi pleca.
Mulţumesc! Pa!
Poate ar trebui să ne cunoaştem cum trebuie.
Sunt un doctor dedicat în a-i face bine pe bolnavi.
Cel puţin să încerc.
Sunt arhitect, îmi place să construiesc.
N- aş putea spune că proiectul la care lucrez e idealul meu,
dar îmi permite să fiu aici, în acest loc.
Şi e suficient pentru moment.
Dar spune-mi ceva, dacă lucrezi într-un spital din Chicago acum...
unde ai fost înainte de asta, în timpul meu?
Acum doi ani, în timpul tău, lucram ca intern într-un spital din Madison.
Spune-mi despre viitor.
Cum e anul 2006?
Lumea e aproximativ aceeaşi...
Desigur că suntem toţi îmbrăcaţi în costume strălucitoare şi conducem maşini zburătoare.
Nimeni nu mai vorbeşte pentru că ne putem citi gândurile.
Dar adevărul este că nu s-au schimbat prea multe în 2006, omule din trecut.
Vorbind despre trecut, mă gândeam la urmele de labe...
Cum e posibil?
Cred că avem acelaşi câine.
Serios? Cum e al tău?
Conform veterinarului, al meu are opt ani, în timpul meu.
În timpulş tău are şase ani.
E slabă, cu ochi trişti,
sforăie şi doarme ca un om.
Nu ştiu de ce, dar îi spun Jack.
Bună Jack.
Ce faci? Ar fi trebuit să dormi.
Se va mărita cu el?
- Tu ce crezi? - Nu ştiu.
E cam bătrân.
Nu e chiar aşa bătrân.
Ultimul prieten al mamei era chel.
Era drăguţ dar mama nu s-a măritat cu el.
Pentru că oricând poţi avea parte de ceva mai bun.
Aşa spune ea.
Poate asta ar trebui să facă şi doamna aceea.
Să aştepte să apară ceva mai bun.
Poate.
Dar dacă nu e atentă şi-ar putea petrece toată viaţa aşteptând.
Îmi cer scuze că n-am mai ajuns pe la cutia poştală în ultimul timp.
A fost o săptămână lungă.
Cu ture de noapte.
Mă bucur să aud veşti de la tine.
Credeam că m-ai părăsit.
Trebuie să ştii că eşti singura mea legătură cu viitorul.
De ce nu vorbim niciodată despre lucrurile care ne plac?
Să vedem... Să-i citesc lui Jack din clasici?
Care e preferatul lui?
Dostoievski.
Pentru mine... acest oraş, într-o zi în care lumina
e atât de clară încât pot atinge fiecare detaliu,
Hai să ne plimbăm împreună... sîmbăta asta.
Eşti nebun! De ce îţi faci toate problemele astea pentru mine?
Nicio problemă. E vară.
E rândul tău. Lucruri preferate?
De unde să încep?
Când miros florile înainte de a le vedea...
Când începe să plouă chiar atunci când picnicul e gata...
Şi îmi place mirosul lui Jack când trece pe lângă mine.
Nu ai uitat să-l menţionezi pe soţul tău, nu?
Desigur că îmi iubesc soţul, care este şi el doctor, chirurg plastic.
Bun. Şi eu sunt căsătorit.
Am opt copii şi nici unul nu seamănă cu mine.
- Sunt îngrijorat, Kate. - Şi eu aş fi.
Sunt singur.
Şi eu.
Numărul 27...
E o frumuseţe.
Tatăl meu îmi spunea că aceea e bunica tuturor caselor din oraş.
Mă ducea la plimbare, aşa cum te duc eu pe tine acum.
Alex...
Kate...
Mi-ar fi plăcut să ne plimbăm împreună cu adevărat.
Deci ce părere ai?
Pare un băiat de treabă.
''Pare un băiat de treabă''. Altceva?
Scrie foarte frumos.
Uită-te la data de pe scrisoare. Data!
- E doar un detaliu. - Doar un detaliu?
În legătură cu data trecută, nu era un moment potrivit, eram foarte grăbit.
Desigur.
Sunt piese frumoase aici.
Da. Muzica e bună, muzica ajută.
După cum a spus Nice, ''Viaţa nu ar avea sens fără muzică''.
Cred că ţi-am spus asta.
Pune-ţi ceva de băut.
Ai învăţat să apreciezi un vin bun?
Poţi fi sigur.
Iartă-l pe tatăl tău dacă e curios, dar unde ai fost toţi aceşti ani?
- Îmi pare rău, ce? - Ce?
Poţi să vii dacă vrei.
La ce lucrezi?
Îmi aminteam lucruri... Nu e o treabă uşoară, crede-mă.
Şi nici nevinovată în cazul meu.
Tatăl tău îşi scrie memoriile.
Noi suntem în ele?
Ce crezi? Vrei să fii?
Tu vrei?
Desigur.
Eşti parte din viaţa tatălui tău.
De ce vorbeşti cu mine la persoana a treia?
Pentru că scriu despre mine, cred. Nu-ţi convine?
Mă gândeam că ţi-ar plăcea astea.
Ce sunt? Ceva la ce lucrezi?
Nu, sunt ale tale.
De la casa pe care tocmai am cumpărat-o. Lângă lac.
Am auzit că nişte constructori uşuratici au înhăţat-o.
Haide!
Fii mai tolerant cu tatăl tău. Nu ştii de glumă?
Haide!
Spune-mi! Unde ai fost? Chiar vreau să ştiu.
Încercam să te uit...
Sau să te iert...
Ai reuşit?
Nu.
Să mă anunţi dacă ai nevoie de ajutor cu memoriile.
Da...
Aşa voi face.
Au fost zile lungi... Lucrez câte 30 de ore.
De câte ori mă opresc să-mi trag răsuflarea, realizez cât de izolată am devenit.
Crede-mă, am devenit puţin disperată.
Aceea? Bine.
Frumoasă mutare.
Frumos.
Nu mă plâng, îmi iubesc slujba.
În turul nostru prin Chicago, mi-am deschis bine ochii pentru a-i admira frumuseţea.
Dar îmi lipseşte încă casa de lângă lac.
Şi copacii.
Îmi lipsesc copacii aceia atât de mult...
Nu-ţi fă griji, Kate, vom fii împreună în timp...
Chiar dacă suntem despărţiţi, voi găsi o cale de a-ţi fi aproape,
de a avea grijă de tine.
Ia asta.
Ar trebui să mănânci mai mult.
Eşti prea slabă.
Îţi aminteşti cum mâncai când erai mică?
Da, îmi amintesc. Deci, vă scriaţi sau nu vă scriaţi?
- Tatălui tău? - Nu, lui Clark Cable.
Da, lui tata.
Ce, mamă?
Înainte de tatăl tău...
Da?
A fost băiatul ăsta...
L-ai iubit?
Da.
De ce nu te-ai măritat cu el?
Pentru ca tu să-mi poţi pune întrebarea asta într-o zi.
Pare mai mică.
Şi când a terminat-o?
Tu nu erai încă născut iar eu aveam opt ani.
Tata juca cărţi cu amândoi.
Nu...
Nu ştiu să înot.
Ar trebui să fie o scară până în apă.
O verandă, o punte.
Aici eşti într-o cutie. O cutie din sticlă cu vedere spre tot ce este aici.
Dar nu poţi atinge.
Doar conexiunea între tine şi ceea ce priveşti.
Nu ştiu ce să zic. Arţarul ăsta creşte chiar în mijlocul casei?
Conţinut.
Conţinut şi control.
Această casă e despre proprietate, nu conexiune.
Adică e frumoasă...
Dar nu e completă.
A fost mereu despre el...
Tata a construit o casă, nu un cămin.
Dar, ştii, cred că vrea ca noi să facem ceea ce el nu a putut.
Dar recunoscând asta...
ar însemna să recunoască că nu a făcut suficient,
că putea face mai mult,
Şi asta îl chinuie.
Îţi aminteşti când erai aici cu mama?
Îmi amintesc că a încercat să facă ca lucrurile să meargă bine aici.
Cu noi... cu el...
Cum rămâne cu Visionary Vanguard(Dezvoltarea Vizionară)?
- Ce-i cu asta? - Haide!
Nu mă poţi convinge că vei fi fericit construind cutiile astea pentru turişti!
Cine te va admira pentru asta?
Să mă admire pentru asta?
Da! Visionary Vanguard!
A fost ideea ta.
Nu pot. Dar poţi să păstrezi numele.
Nu! Haide, trebuie să fim amândoi.
Henry, îmi pare rău, nu pot.
Am... alte planuri.
Ai o iubită?
Nu... nu.
- De ce ai ezitat? - Nu am ezitat.
Nu am timp pentru asta.
Ce are de-a face timpul cu asta?
Vei crede că sunt nebun.
Dragul meu domn Wyler,
eşti dispus să joci un joc cu mine?
Astăzi sunt doi ani de când am luat trenul 145 spre Madison din staţia River Side
şi am uitat ceva acolo.
Era un cadou de la tatăl meu.
Dacă îl găseşti, îl poţi pune, te rog, în cutia poştală?
Ar însemna mult pentru mine.
A ta, Kate.
Te voi suna.
Persuasion(Convingere)
Kate, l-am găsit. E la mine.
Într-o zi ţi-l voi da, ai încredere în mine.
Ştiu cât e de important pentru tine.
Poate nu-ţi aminteşti, dar ne-am văzut.
Cel puţin eu te-am văzut pe tine.
Nu mi-ai spus niciodată cât eşti de frumoasă.
Poate ai văzut pe altcineva...
Îmi stătea rău părul în acel an.
Păr lung şaten, blândă, ochi indiscreţi...
Bine, bine.
M- ai văzut.
Dar eu tot nu ştiu cum arăţi tu.
De ce să nu ne întâlnim în viitor şi-mi vei spune atunci ce părere ai?
O întâlnire.
Bine.
De ce nu mă suni pe 10 iulie 2006,
la 9:05 p.m.?
- Alo? - Kate?
Da.
Sunt Morgan.
Morgan...
Da, sunt aici, în Chicago, am venit la o întâlnire dar a fost anulată.
Aşa că mi-am zis să te sun.
- Ai mâncat? - Nu...
Tocmai am realizat că sunt lihnit de foame.
Putem lua o gustare rapidă...
Arată destul de bine.
- Perfect! - Nu, Morgan...
- Nu e... - Ai încredere în mine.
- Am vrea o masă pentru două persoane. - Numele?
Nu avem rezervare.
Totul e plin până în octombrie.
Octombrie?
Vom mai reveni.
A mers bine.
Nu-i nimic.
Hai, încetează.
E cel mai bun restaurant din oraş, nimeni nu găseşte o masă aici.
Nu e asta.
Atunci ce e?
Nu am făcut-o cum trebuie.
Nu ai avut nici o întâlnire, nu-i aşa?
Nu era mare lucru...
O cafea, de la cafea la cină, de la cină... - De la cină la ce?
Recunosc, uneori fac câţiva paşi înainte.
Câţiva paşi? Morgan, faci câte 10 paşi înainte.
Ne-am întâlnit o săptămână...
Şi aveam întreg viitorul planificat.
Mi-aş fi terminat rezidenţiatul, tu deveneai agent imobiliar, unde am fi mers în weekend...
Ai dus întreg oraşul acasă la tine ca să mă cunoască.
Îmi amintesc că te-ai împrietenit rapid cu unul din ei.
- Despre ce vorbeşti? - Ştii despre ce vorbesc. Tipul ăla?
- Tipul cu care te-am prins. - Nu a fost nimic.
Ce, suntem la liceu?
Un sărut!
A fost doar un sărut cu un tip necunoscut...
Domnilor!
381 de pe Riviera e încheiată.
- Ai terminat una. - Mai sunt 44.
Nu suntem speriaţi din cauza întârzierii, doar alarmaţi.
Va fi bine, băieţii îşi fac treaba
dar ni-ar prinde bine nişte ajutor totuşi.
Taci!
- Ce? - Sunt cam dezamăgită de tine.
- De ce? - Pentru că ar trebui să fii cel mai bun.
- Credeam că sunt. - Nu ai remarcat astea.
Nu-ţi aminteşti că mi-ai spus să mi le iau?
Ai dreptate!
Nu sunt chiar cum vroiam dar...
Îţi plac?
Îmi plac.
Cred că ar trebui să ieşim... deseară.
Jack? Jack!
Jack!
- E al tău? - Da, îmi cer scuze, mersi.
Vino aici, Jack.
Ce ai vrut să faci?
Nu a mai fugit aşa până acum.
Păzeşte-l.
- Cum îl cheamă? - Pe ea. Jack.
Un nume potrivit pentru o fată.
Ar trebui să-i iau unul prietenei mele, iubeşte câinii.
- Ne-am mai întâlnit? - Nu cred.
- Morgan Price. - Alex Wyler.
- Ai nevoie de ajutor cu astea? - Da.
- Slavă Domnului că l-ai găsit! - Mona...
Morgan.
- Îmi pare bine să te cunosc. - Şi mie.
Frumoase cizme. Să nu credeţi că voi bea toate astea singur,
am invitat nişte prieteni, organizez o petrecere. Sunteţi bineveniţi.
Alex, ia cartea mea de vizită. Aş vrea să caut o casă lângă lac şi eu.
Lui Kate, prietena mea, nu i-a prea plăcut aici niciodată.
I- am promis că vom căuta ceva nou, când îşi va termina rezidenţiatul.
Dacă auzi ceva...
- Sigur. E doctor? - Da.
Alex!
- Mi-a făcut plăcere, Morgan. - Şi mie.
- Morgan, la ce oră e petrecerea? - La ora 8.
E ziua lui Kate.
Haide, Jack.
Cu ce vă servesc?
Un pahar de vin, vă rog.
Potrivit normelor sociale, o persoană nu ar trebui să bea singură după 10 p.m.
Doar dacă au un bun motiv.
Care e al tău?
Nu am unul.
Eu am.
Fiica mea cea mică a plecat la facultate azi dimineaţă.
Marie. Parcă mai ieri era în scutece,
iar azi se împachetează şi pleacă spre California.
Sper că ştie ce o aşteaptă.
- Nu-mi spune. Medicină? - Bingo.
Îmi pare bine că aţi venit. Vreau să-mi cunoaşteţi prietenii.
De ce nu ne-ai spus că e astăzi, ţi-am fi pregătit un tort sau ceva.
E doar trecerea timpului.
Nu-mi place să fac o tevatură din asta.
Ţii multe lucruri în tine.
Nu e nimic rău în asta.
Dar mă întrebam ce mai e în viaţa ta în afară de muncă?
- Familie? Un prieten? - Am avut. Odată.
Îl chema Morgan.
E un nume sexi.
Surpriză!
La mulţi ani, Kate.
Aceştia sunt Alex şi Mona.
Alex ne va ajuta să ne găsim casa de lângă lac.
Şi i-am pus capăt, sunt fericită acum
şi a fost ceea ce trebuia să fac.
Cui îi scrii?
Nu am putut să nu observ că de fiecare dată când ai o pauză, scrii ceva.
Este cineva,
e o relaţie la mare distanţă.
Unde l-ai întâlnit?
-Nu l-am întâlnit. -Cum?
Povestea vieţii mele.
- Glumeşti. - Păstrează totul la distanţă.
Pe toată lumea.
Bărbatul care e aici şi care vrea să se căsătorească cu mine,
pe el îl îndepărtez.
Între timp, singurul bărbat pe care nu-l pot întâlni vreodată,
lui aş vrea să-i dau inima mea.
Trebuie că scrie nişte scrisori pe cinste.
Sunt frumoase.
Sigure.
E în închisoare, nu-i aşa?
- Nu! - Eşti una din acele femei, nu-i aşa?
E doar un tip de lângă un lac, un arhitect.
O, Doamne!
La mulţi ani!
Mulţumesc.
Sper să fie un an bun pentru tine.
Mulţumesc.
Eu sunt Alex.
Tipul cu casa de lângă lac.
A, da. Ce faci?
Îmi permiţi?
Deci ne vei găsi o casă lângă lac?
Sper.
Eşti agent imobiliar?
Nu...
am o casă lângă lac.
Ce frumos.
Da, ţi-ar plăcea.
A fost închiriată de când m-am mutat.
Serios?
Kate...
ai citit ''Persuasion''?
Ce?
- De Jane Austin. - Ştiu cine a scris-o.
E cartea mea preferată. De ce ai pomenit de asta?
Un prieten mi-a dat-o recent...
...şi mă întrebam despre ce e vorba.
E foarte frumoasă.
E despre a aştepta...
Doi oameni care se întâlnesc... şi aproape se îndrăgostesc.
Dar timpul nu e potrivit...
trebuie să se despartă.
Ani mai târziu se întâlnesc din nou...
şi au o nouă şansă.
Nu le pasă că a trecut prea mult timp...
că au aşteptat prea mult... ştii...
vor să facă să meargă.
De ce-ţi place asta?
Nu ştiu.
Nu mă înţelege greşit... e frumos...
- E groaznic. - Groaznic?
Asta e groaznic?
Da, e groaznic.
E o întrebare personală dar...
Ţi s-a întâmplat vreodată ceva de genul ăsta?
Mie, nu. Nu.
Când aveam 16 ani...
eram foarte îndrăgostită de tipul ăsta...
Cânta la chitară...
Am fugit de acasă şi am mers la San Francisco ca să pot sta cu el.
M-a convins că am o voce frumoasă,
şi visam să ajung cântăreaţă.
Îmi place San Francisco.
A fost prima mea dragoste.
Probabil şi unica.
- Trebuie să fi fost un tip pe cinste. - Nu ştiu...
Nu a durat destul de mult ca să aflu asta.
Adevărul este că nu-mi amintesc cum arată.
- Serios? - Da.
Păcat.
A apărut tata...
şi m-a dus înapoi în Chicago.
Era bolnav şi...
avea visele astea despre mine devenind doctor...
În cele din urmă au devenit şi visele mele.
Avea dreptate.
Mă simt bine ajutând oameni.
Şi el a murit.
Kate?
Ce?
Eu doar...
Ce?
Cunoşti piesa?
Cânţi?
Nimeni nu vrea să mă audă cântând.
Nici tu nu vrei să mă auzi cântând.
Nu am vrut...ştii...
Dar dansez.
Kate!
Alex îmi spunea despre...
casa de lângă lac.
Pare frumoasă.
Super.
Alex, e târziu.
Da.
Noapte bună.
Ai fost tu!
De ce nu ai spus nimic?
Ai fi crezut că sunt nebun... beat...
Sau ambele.
Dar mi-ai plăcut... trebuia să spui ceva.
Cum? Erai cu prietenul tău.
Scuzele sunt scuze. Ai fost laş.
Nu sunt laş.
Serios? Şi prietena ta?
- Ce? Ţi-am spus că nu e prietena mea. - Nici el nu e prietenul meu.
Serios? Atunci ce e? Fratele tău?
Eşti amuzant.
Ai avut un clown la micul dejun?
Minunat. Prima noastră ceartă.
Poţi scrie un cântec despre asta şi să mergi să-l cânţi în San Francisco.
Ce?
Alo?
Bună, Henry.
Ce?
Bună. Îl caut pe tatăl meu.
Nu ştiu în ce salon e. Simon Wyler.
- Arhitectul? - Da.
Sunt Anna Klyczynski. Eu mă ocup de tatăl tău.
Ce s-a întâmplat? Cum se simte?
E bine. A suferit un atac de cord.
Din fericire a fost unul relativ minor.
Semnele vitale sunt bune şi starea lui e stabilă.
Dar are nevoie de operaţie.
E programat pentru mâine.
Îmi pare bine să văd că o iei uşurel.
Nu era nevoie să vii, sunt foarte bine.
Ai suferit un atac de cord, tată.
A fost doar un episod!
Nimic mai mult.
Apreciez că păstrezi totul în perspectivă.
Vroiam doar să ştii că sunt aici dacă ai nevoie de ceva.
Cafea.
Ce?
M-ai auzit.
E ceva ce nu ţi-am spus niciodată, Kate.
Tatăl meu e cel care a construit casa de lângă lac.
Vreau să spun... cu propriile sale mâini.
A fost demult, când nu era faimos, când avea o familie şi o adora pe mama.
O chema Mary.
Şi casa era un cadou pentru ea.
Era deşteaptă şi nostimă.
Putea face orice dar a trebuit să aibă grijă de fratele meu şi de mine
şi să-l ajute pe el în cariera sa.
Cu cât avea mai mult succes, era tot mai imposibil să trăieşti cu el.
Într-un final, nu a mai putut să trăiască cu el.
L-a părăsit.
Dar după un an s-a îmbolnăvit.
Din păcate, nu a încetat niciodată să-l iubească.
El nu a venit la înmormântare.
Când l-am întrebat de ce...
Haide, Alex, ce a răspuns?
A spus că pentru el a murit în momentul în care a plecat de acasă.
Apoi mi-a dat una dintre lucrările sale arhitecturale.
Sper să apreciezi asta, m-am ascuns de trei asistente care te au în grijă.
- Nu e fără cofeină, nu? - Ar trebui să fie, dar nu e.
Nu e rea, mulţumesc.
Unde e fratele tău?
I-am spus să plece, nu se simţea bine.
Ştii cum e... îşi face griji.
Mi-e teamă că a moştenit asta de la mama ta.
Întotdeauna îşi făcea griji.
La ce te uiţi?
Uită-te.
E o propunere pentru un muzeu.
A cui e?
E nou.
Îmi plac străzile. Felul în care cade lumina.
- Care sunt materialele? - Granit.
Panourile albe sunt ale lui Mayer, dar culorile din interior trec prin ferestrele din faţă sunt diferite.
Nu e nou dar e precis şi inteligent.
Îmi place.
Când ai fost ultima oară în Barcelona?
Cu ani de zile în urmă cu tine, mama şi cu Henry.
Îţi aminteşti vizita la Casa de la Carita?
Corect.
Spuneai de Mayer. Muzeul său din Barcelona e în aceeaşi zonă cu Casa de la Carita.
Aceeaşi lumină.
Mayer a proiectat o serie de luminatori pentru a captura acea lumină
şi pentru a o introduce în interior dar...
indirect, şi asta a fost important...
pentru că, deşi lumina înalţă arta...
o poate şi degrada. Dar tu ştii asta...
Unde crezi că se va construi asta?
Nu am idee.
Dar ai spus că-ţi place.
Haide, ştii foarte bine că lumina din Barcelona e diferită de cea din Tokyo.
Şi lumina din Tokyo e diferită de cea din Praga.
O structură cu adevărat importantă, menită să reziste în timp
întotdeauna ţine cont de mediul înconjurător.
Un arhitect serios ţine cont de asta. Ştie că dacă vrea prezenţă...
...trebuie să se consulte cu natura.
Trebuie să fie captivat de lumină.
Întotdeauna... lumina.
Am o urgenţă! Preia tu tura mea, te rog.
Alo?
- Domnul Wyler? - Da.
Sunt dr. Klyczynski de la Spitalul Chicago...
Mi-e teamă că am nişte veşti rele pentru dv.
Îmi pare aşa de rău, Alex.
Aş vrea să fiu cu tine în vreun fel.
Să stăm împreună privind apa în lumină,
în această casă pe care tatăl tău a construit-o.
Ţi-aş putea fi de ajutor, cum mi-ai fost şi tu.
Şi să-ţi spun că totul va fi bine.
Dacă aş putea face un singur lucru pentru tine astăzi... De aici.
Un singur lucru din viitor...
Sper că acesta este.
Nu va fi publicat timp de doi ani dar nu cred că tu trebuie să aştepţi atât.
Sper să te ajute să afli cât de iubit ai fost.
Simon Wyler cu fiul lui Alex la proiectul casei de lângă lac.
Alege un loc. Voi fii acolo, promit.
Mâine. Ce spui?
Dar Alex, nu va fii mâine pentru tine... - Ştiu!
Nu-mi pasă, voi aştepta!
- Eşti sigur? Nu ştiu... - Eu sunt. N-am fost mai sigur de ceva niciodată.
Bine.
- Ne vedem în doi ani atunci. - Ne vedem mâine.
Kate?
Unde ţi-ar plăcea să mergem?
- Când doriţi să cinaţi la noi? - De mâine în doi ani.
-Peste doi ani... -De mâine în doi ani.
- Bună. - Bună.
- Numele? - Forster.
- Îmi spuneţi numele? - Wyler.
...sau Wyler, nu sunt sigură. - Cred că vom avea un loc pentru dv., d-le.
- Super. - Wyler?
Wyler.
Ospătarul va veni imediat.
Bună seara, d-şoară.
Încă un pahar pentru doamnă?
Nu ai fost acolo, nu ai venit.
Nu înţeleg. S-a întâmplat ceva. Îmi pare rău.
Putem încerca din nou peste doi ani.
Nu Alex, e prea târziu.
Am făcut-o deja. Nu a funcţionat.
Nu renunţa la mine, Kate.
Şi ''Persuasion''?
Mi-ai spus că aşteaptă, se întâlnesc din nou,
au o altă şansă. - Viaţa nu e o carte, Alex.
Şi se poate termina într-o secundă.
Luam masa cu mama mea la Daily Plaza...
Un om a fost omorât chiar în faţa mea.
A murit în braţele mele.
Şi mi-am spus că nu se poate termina aşa, de Ziua Îndrăgostiţilor...
Şi m-am gândit la toţi cei care îl iubeau, aşteptându-l acasă...
nu aveau să-l mai vadă niciodată.
Şi apoi m-am gândit dacă nu era nimeni?
Dacă îţi trăieşti întreaga viaţă, fără ca nimeni să te aştepte?
Aşa că am mers până la casa de lângă lac, căutând un răspuns.
Şi te-am găsit pe tine.
Şi m-am lăsat să mă pierd în această frumoasă fantezie...
...în care timpul stătea în loc.
Dar nu e real, Alex.
Trebuie să învăţ să trăiesc viaţa...
pe care o am.
Te rog să nu-mi mai scrii.
Nu încerca să mă găseşti.
Lasă-mă să îţi dau drumul.
Stai puţin, îmi cer scuze, nu te aud.
Bună.
De cât timp eşti aici?
Sunt la un bar cu nişte prieteni.
Mi-a făcut plăcere să te aud.
Am fost surprinsă cât de plăcut a fost să te aud.
- Cum a fost întâlnirea? - A fost bine.
- Am primit slujba. - Serios?
Da.
Felicitări.
E o companie mare, se plăteşte bine,
şi e aici.
În Chicago.
Sunt veşti bune.
Jack!
Te-am auzit.
Kate, te sun înapoi, bine?
Mai vrei să închiriezi casa de lângă lac?
E ceea ce vrea Kate.
De unde dracu' ştii tu ce vrea Kate?
Ai încredere în mine.
Te ştiu.
-Ce părere ai? -Eşti obsedat.
De ce nu laşi casa de lângă lac şi să-şi faci propria lucrare?
Pentru că e a ei.
Vorbeşti despre fata din viitor?
Kate.
Încă vă mai scrieţi?
Nu.
De ce nu?
Pentru că m-a rugat ea.
De ce?
Din cauza timpului.
E un lucru bun.
Ai nevoie de o femeie reală.
Ascultă-mă.
Cât timp a durat a fost mai reală pentru mine decât...
Pentru mine a fost mai reală decât orice alteva în viaţa mea.
Am văzut-o. Am sărutat-o.
Am iubit-o.
Ştiu că nu mai e.
Nu mai e.
Poţi să-l faci puţin mai încet?
Intră!
Ce părere ai?
Pentru asta am renunţat la prânz?
- Mai are nevoie de puţină muncă. - Puţină muncă?
Mai degrabă are nevoie de demolare.
Am găsit un arhitect specializat în renovări.
Am stabilit o întâlnire pentru mâine.
Nu putem sta în apartamentul meu. Stăm acolo de peste un an.
Credeam că vrei să înaintăm.
- E o firmă nouă. - Adică fără experienţă?
Adică ieftină.
Bună ziua, dr. Forster.
Ceva de Ziua Îndrăgostiţilor.
Kate, eu nu ţi-am luat nimic.
Îmi pare rău.
Ce e asta?
Încălzirea globală.
Dr. Forster?
E prima oară când le vedeţi, mai trebuie să discutăm.
E impresionant.
Deci putem folosi panouri de sticlă...
Vrei să bem o bere când termini munca?
Îmi pare rău, nu pot, o scot pe Vanessa în oraş de Ziua Îndrăgostiţilor.
Stai puţin.
Mai spune o dată.
E ziua Îndrăgostiţilor azi.
O scot în oraş pe Vanessa, prietena mea... Şampanie rece, ciocolată...
- Ce zi e? -14 februarie.
14 februarie 2006?
Mulţumim. E foarte frumos.
Mulţumim.
Ce e?
Kate?
Trebuie să mă întorc la servici.
Cine a desenat asta?
Fratele meu.
Cine e fratele tău?
Alex Wyler.
L- ai cunoscut?
Da.
Da, l-am cunoscut.
Ştii cum aş putea lua legătura cu el? E cumva...
Îmi pare rău.
A murit.
Astăzi sunt exact doi ani de atunci.
A fost un accident.
Unde?
Opreşte-te.
Vorbeşte cu mine, la dracu'.
Care e problema?
Kate!
30 de grade de Ziua Îndrăgostiţilor.
Nu poate fi Chicago.
La televizor spune că e încălzirea globală.
Nu e nimic rău în asta.
E periculos.
Ştiu de ce nu ai venit în seara aceea.
Tu ai fost în acea zi la Daily Plaza.
Tu ai fost.
Te rog să nu te duci.
Aşteaptă.
Te rog.
Nu mă căuta.
Nu încerca să mă găseşti.
Te iubesc.
Şi mi-a luat tot acest timp să îţi spun,
dar te iubesc.
Şi dacă încă ţii la mine, aşteaptă-mă.
Aşteaptă-mă.
Aşteaptă doar.
Aşteaptă.
Aşteaptă doi ani, Alex.
Sunt la casa de lângă lac.
Sunt aici.
Ai aşteptat.
Traducerea şi adaptarea: daniela_luminita77@yahoo.com
SprijinÄ-ne Či sÄ devinÄ membru VIP pentru a elimina toate anunČurile www.OpenSubtitles.org