Sincronizare si corectare reazizata de crashdan
Lumea s-a schimbat.
O simt în tremurul apei...
În freamătul pământului...
În miresmele aduse de vânt.
Multe din cele ce au fost odinioară s-au pierdut.
Căci nimeni nu-şi mai aminteşte azi de ele.
S T Ă P Â N U L I N E L E L O R
Totul a început cu făurirea Marilor Inele.
Trei le-au fost date elfilor...
Nemuritorilor elfi, cele mai înţelepte şi mai frumoase dintre făpturi.
Şapte, seniorilor gnomilor,
meşteri în sfredelitul munţilor şi iscusiţi făurari.
Iar alte nouă inele
le-au fost dăruite oamenilor,
care, mai presus de orice, îşi doreau putere.
Căci în aceste Inele fuseseră ferecate
puterea şi dorinţa de a stăpâni celelalte seminţii.
Dar toţi au fost înşelaţi,
căci a mai fost făurit un inel...
În Ţinutul Mordor, în străfundurile Muntelui de Foc,
Sauron, Seniorul Întunericului, a făurit în mare taină Inelul Suprem,
care să le stăpânească pe toate celelalte.
În acest inel şi-a pus toată cruzimea,
ura şi dorinţa de a supune tot ce e viu.
Un inel care să le stăpînească pe toate celelalte.
Unul câte unul, ...Ţinuturile Libere ale Pământului de Mijloc
au căzut pradă puterii Inelului.
Dar câteva i-au rezistat.
O ultimă alianţă a oamenilor şi a elfilor s-a împotrivit oştirilor din Mordor
şi s-a luptat pentru libertatea Pământului de Mijloc, pe povârnişurile Muntelui de Foc.
Victoria era aproape.
Dar nimeni nu se putea împotrivi
puterii Inelului.
În acel moment,
când speranţa părea să fi murit pe veci,
Isildur, fiul regelui, a ridicat sabia tatălui său.
Sauron, duşmanul Oamenilor Liberi din Pământul de Mijloc, a fost înfrânt.
Inelul a ajuns la Isildur,
care a avut atunci şansa unică de a distruge Răul pe vecie.
Dar inimile oamenilor
sunt o pradă uşoară.
Iar Inelul Puterii are o voinţă a lui
Pe Isildur l-a trădat
şi i-a adus pieirea.
Iar lucruri ce n-ar fi trebuit în veci uitate
s-au pierdut în neant.
Istoria a devenit legendă...
Legenda s-a prefăcut în mit...
Şi, timp de 2 500 de ani,
Inelul a dispărut dintre cele ştiute.
Până când şansa i-a surâs din nou,
şi Inelul a ademenit un alt purtător.
Nepreţuitul meu!
Inelul a ajuns la fiinţa numită Gollum,
care l-a dus în adâncurile Munţilor Pâcloşi.
Şi acolo l-a mistuit Inelul.
A venit la mine.
E al meu! Dragostea mea! E al meu!
Nepreţuitul meu!
Datorită Inelului, Gollum a avut parte de o viaţă nefiresc de lungă.
Timp de 500 de ani, Inelul i-a înveninat mintea.
Şi, în tenebrele grotei lui Gollum, a aşteptat...
Întunericul s-a furişat iarăşi peste păduri...
A crescut zvonul despre Umbra de la Răsărit
şi şoaptele înfiorate despre o teamă fără de nume...
Iar Inelul Puterii a înţeles atunci
că vremea lui sosise din nou.
Aşa că l-a părăsit pe Gollum.
Dar s-a întâmplat atunci ceva ce nici Inelul nu plănuise.
A fost găsit de cea de pe urmă fiinţă imaginabilă.
Ce e asta?
De un hobbit.
Bilbo Baggins, din Comitat.
Un inel!
Pierdut!
Nepreţuitul meu! L-am pierdut!
Va veni curând ziua în care soarta tuturor
va sta în mâinile hobbiţilor.
A 22-a zi a lunii septembrie
a anului 1400
după întocmirea Comitatului.
Bag End, Bagshot Row, Hobbiton, Westfarthing
Comitatul
Pământul de Mijloc.
A Treia Eră a acestei lumi.
F R Ă Ţ I A I N E L U L U I
Până-ntr-acolo şi înapoi
Povestea unui Hobbit
De Bilbo Baggins.
Şi acum,
de unde să începem?
Da...
"Cu privire la...
Hobbiţi."
Hobbiţii trăiau şi lucrau pământul în cele patru regiuni ale Comitatului,
de multe sute de ani,
mulţumiţi că nu iau şi nici nu sunt luaţi în seamă
de lumea Marii Familii.
Pământul de Mijloc fiind, mai presus de toate, plin de făpturi stranii, fără de număr.
Hobbiţii trebuie că păreau de mică însemnătat,
nefiind nici vestiţi ca mari războinici,
nici numărându-se printre cei foarte înţelepţi.
Frodo! E cineva la uşă.
De fapt, se distingeau prin prin ceva:
singura pasiune reală a Hobbiţilor era pentru hrană.
Nedreaptă observaţie
de vreme ce manifestăm şi o puternică preocupare pentru prepararea berii
şi în pufăitul pipei.
Dar sufletele noastre nu vor decât
să se odihnească în pace
într-un un pământ roditor şi bine lucrat.
Pentru că toţi Hobiţii îndrăgeau lucrurile care creşteau.
Fără îndoială că pentru alţii, obiceiurile noastre păreau ciudate.
Dar astăzi, ca de altfel în toate zilele asta înseamnă acasă pentru mine.
Nu este un lucru rău să sărbătoreşti o viaţă simplă.
Frodo, uşa!
Sticklebacks. Unde-i băiatul ăsta?
Frodo!
De la uşă începe drumul
Pe care voi şi eu s-apuc.
Drumu-n jos la vale duce,
Şi grăbit de-acolo curge.
De la uşă începe drumul
- Pe care voi şi eu s-apuc. - Ai întârziat!
Un vrăjitor nu întârzie niciodată, Frodo Baggins!
Nici prea devreme nu ajunge. Ajunge exact când îşi pune în gând să ajungă
Cât mă bucur să te revăd, Gandalf!
Doar nu-ţi închipuiai că o să lipsesc de la aniversarea unchiului Bilbo?
Ce mai face pungaşul ăla bătrân?
Am auzit că va fi o petrecere de un fast deosebit.
Doar îl ştii pe Bilbo... A pus tot Comitatul pe jar.
Asta trebuie să-l încânte foarte.
A invitat jumătate din Comitat.
Oricum, restul vor sosi pe nepusă masa.
Şi aşa viaţa în Comitat îşi urma cursul,
aidoma întregului Ev care se scursese:
plin de urcuşuri şi coborâşuri, iar schimbarea vine încet.
Dacă va mai veni.
Căci în Comitat lucrurile sunt făcute să dăinuiască,
trecând din generaţie în generaţie.
Dintotdeauna a lucuit sub deal un Baggins,
în Bag End.
Şi aşa va fi de-a pururi.
Să-ţi spun pe-a dreaptă, Bilbo se poartă cam ciudat în ultima vreme.
Mai mult ca de obicei.
S-a închis în studiu.
Petrece ceasuri întregi buchisind hărţi vechi, atunci când crede că nu mă uit.
Unde a dispărut?
Îl frământă ceva.
- Bine, ţine pentru tine! - Ce?
Dar ştiu că ai să faci ceva.
Ferească-se!
Până să apari tu, noi, cei din neamul Baggins, eram tare liniştiţi.
Într-adevăr.
Nu trăiserăm nici o aventură, nu ne aşteptam la nimic.
Dacă e vorba de povestea cu dragonul, să ştii că n-am avut mare amestec.
N-am făcut decât să-i dau unchiului tău un mic brânci pe uşă afară.
Oricum, cei de pe aici, consideră că tulburi liniştea locului
Nu zău?
Gandalf!
Artificii, Gandalf!
- Gandalf! - Artificii, Gandalf!
Gandalf!
- Gandalf, mă bucur că te-ai întors. - Şi eu, băiete dragă.
Şi eu...
Intrarea îngăduită numai în treburi legate de petrecere!
Nu, mulţumesc!
Nu mai vrem musafiri, binevoitori sau rude!
Dar vechi prieteni?
Gandalf?
- Bilbo Baggins... - Dragul meu Gandalf!
Mă bucur să te văd. 111 ani! Cine şi-ar fi închipuit?
N-ai îmbătrânit nici măcar cu o zi!
Intră! Intră!
Fii binevenit!
Am ajuns.
Ceai? Sau poate ceva mai tare?
Mai am câteva sticle din "Podgoriile vechi". E din 1296.
Un an foarte bun. Vinul ăsta e aproape la fel de bătrân ca mine.
A fost făcut de tatăl meu. Ce-ai zice să desfundăm una?
Un ceai e de-ajuns, mulţumesc.
Te aşteptam săptămâna trecută.
Nu că ar conta. Dar tu vii şi pleci cum ţi-e pofta. Aşa ai făcut mereu
M-ai prins cam nepregătit. Avem doar nişte friptură rece de pui şi murături...
Mai e nişte brânză. Nu e de-ajuns.
Avem gem de zmeură, o tartă cu mere...
Nu e cine ştie ce desert.
Ba nu, e în ordine! Am găsit un cozonac.
Muntele Singuratic
Aş putea să fac nişte ouă, dacă...
- Un ceai e de-ajuns, mulţumesc. - Bine.
- Te superi dacă eu mănânc? - Nicidecum.
Bilbo Baggins!
Nu sunt acasă!
Sunt Sackville-Baggin-şii.
-Ştiu că eşti înăuntru! -Sunt după casă.
Niciodată nu mă iartă pentru că trăiesc atât de mult.
Trebuie să scap de rubedeniile astea afurisite,
care nu-mi dau o clipă de pace!
Vreau să văd din nou munţii. Munţii, Gandalf!
Apoi să găsesc un locşor tihnit, unde să-mi pot isprăvi cartea.
- Ceaiul! - Ai de gând să-ţi urmezi planul?
Da. Totul e pus la cale. Am făcut toate rânduielile.
Muţumesc.
Frodo bănuieşte ceva.
Fireşte!
Doar e un Baggins, nu vreun netot de Hardbottle.
O să-i spui, sper?
- Da, da... - Ţine foarte mult la tine.
Ştiu.
Probabil că ar veni cu mine, dacă i-aş cere-o.
În adâncul sufletului, Frodo iubeşte încă tare mult Comitatul.
Pădurile, câmpurile...
Pâraiele...
Sunt bătrân, Gandalf.
Ştiu că n-o arăt, dar inima mea
începe să simtă asta.
Mă simt... subţire.
Ca untul întins pe o felie prea mare de pâine.
Am nevoie de odihnă. De odihnă îndelungată.
Şi nu cred că mă voi mai întoarce.
De fapt, nici nu am de gând.
Bătrânul Toby..., cea mai straşnică frunză din Meleagul de la Miazăzi!
Gandalf, vechiul meu prieten,
va fi o noapte de pomină!
Salutare, salutare.
Fatty Bolger! Mă bucur să vă văd. Bine aţi venit!
Hai, Sam! Invit-o pe Rosie la dans!
- Mă duc să-mi mai iau o bere. - Ba nu te duci deloc.
Du-te!
Şi iată-mă acolo,
în mâinile celor trei troli monstruoşi,
care se tot ciondăneau
cum să ne gătească.
Dacă să ne pună la frigare sau mai bine să ne facă piftie.
Şi atâta s-au tot certat, încât, în cele din urmă,
întâia rază de soare s-a iţit pe deasupra ramurilor.
Şi i-a prefăcut pe toţi în stane de piatră!
Repede!
Sus se duc!
Nu, pe cea mare!
Doamnă Bracegirdle, încântat să te văd. Bine ai venit.
Toţi copii sunt ai voştri?
Doamne Dummnezeule, aţi fost productivi!
Bilbo?
Sackville-Bagginses!
Repede, ascunde-te!
Mulţumesc, băiatul meu.
Eşti un flăcău destoinic, Frodo.
Sunt foarte egoist, ştii asta.
Da, sunt. Foarte egoist.
Nu ştiu de ce te-am luat după ce părinţii tăi au murit.
dar nu a fost caritate.
Cred că am făcut-o deoarece...
din toate numeroasele mele relaţii...
tu ai fost acel Baggins care a arătat adevăratul spirit.
Bilbo, ai fost la berăria lui Gaffer?
Nu.
Bine, da, dar nu asta era ideea.
Ideea este, Frodo...
că tu vei fi bine.
- Gata! - Trebuia s-o înfigi în pământ!
- Este înfiptă în pământ. - Ţine-o!
A fost ideea ta!
Fugiţi!
Bilbo, fereşte-te de dragon!
N-a mai fost nici un dragon pe-aici de vreo mie de ani.
- A fost grozav! - Să mai luăm una.
Meriadoc Brandybuck şi Peregrin Took...
Trebuia să-mi închipui.
Discursul, Bilbo!
Discursul!
Dragii mei Bagginşi şi Boffini,
Tookşi şi Brandybuckşi,
Grubbi, Chubbi,
Hornbloweri,
Bolgeri,
Bracegirdleşi
şi Proudfootşi. Proudfeet!
Azi împlinesc 111 ani!
La mulţi ani!
Dar 111 ani sunt prea puţini când trăieşti
printre nişte hobbiţi atât de grozavi şi de admirabili.
Pe jumătate nu vă cunosc nici pe jumătate din cât mi-aş dori
şi ţin la jumătate dintre voi doar pe jumătate din cât aţi merita.
Am treburi de terminat.
Am amânat asta mult prea mult...
Cu părere de rău vă anunţ că acesta este sfârşitul.
Voi pleca acum.
Rămâneţi cu bine!
Adio!
Îţi închipui, probabil, că ai făcut o chestie tare isteaţă.
Zău, Gandalf! Nu le-ai văzut mutrele?
Existe multe inele magice, dar nici unul n-ar trebui folosit nechibzuit!
A fost doar o mică distracţie!
Dar probabil că ai dreptate, ca întotdeauna.
- O să stai cu un ochi pe Frodo? - Cu amândoi.
De câte ori mă voi putea lipsi de ei.
- Îi las totul. - Cum rămâne cu inelul?
- I-l laşi şi pe el? - Da, da...
E într-un plic acolo, pe policioară.
Nu, stai...
E aici, în buzunarul meu.
Nu e... Nu-i aşa că e ciudat?
Dar, la urma urmei... De ce nu?
- De ce nu l-aş păstra? - Trebuie să laşi aici inelul, Bilbo.
E chiar aşa de greu?
Nu...
Şi da.
Nu-mi vine să mă despart de el.
E al meu! Eu l-am găsit! A venit la mine!
- Nu e cazul să te înfurii. - E numai din vina ta!
E al meu.
E doar al meu!
Nepreţuitul meu! Nepreţuit?
Cândva i-a spus aşa şi altcineva...
Ce te priveşte pe tine ce fac cu lucrurile mele?
Cred că inelul a fost al tău îndeajuns de mult.
- Îl vrei pentru tine! - Bilbo Baggins!
Nu mă confunda cu vreun scamator de bâlci!
Nu urmăresc să te jefuiesc.
Vreau doar să te ajut.
Ţi-am fost prieten în toţi aceşti mulţi ani.
Ai încredere în mine, aşa cum ai mai avut.
Desparte-te de el.
Ai dreptate, Gandalf.
Inelul trebuie să fie al lui Frodo.
E târziu. Am drum lung de străbătut.
Da, e timpul...
Bilbo... Inelul ţi-a rămas în buzunar. Da...
M-am gândit cum să-mi închei cartea:
Şi a trăit mulţi ani fericiţi, până la sfârşitul zilelor...
Sunt sigur că aşa va fi, prieten drag.
Rămas-bun, Gandalf!
Cu bine, dragă Bilbo!
Drumu-n jos la vale duce...
Până când ne vom întâlni din nou...
E al meu. Numai al meu!
Nepreţuitul meu!
Ghicitori în întuneric...
Bilbo!
Nepreţuitul meu...
Nepreţuit...
A plecat, nu-i aşa?
A vorbit atât de mult despre plecare,
încât nu mai credeam că o s-o facă.
Gandalf...
Inelul lui Bilbo!
S-a dus să stea la elfi.
Ţi-a lăsat ţie Fundătura.
Împreună cu toate bunurile lui.
Inelul e al tău acum.
Nu-l ţine la vedere. - Unde pleci?
- Trebuie să rezolv nişte treburi. - Ce treburi?
- Sunt întrebări care caută răspuns. Dar abia ai venit!
Nu înţeleg.
Nici eu.
Ţine-l bine ascuns.
Ţine-l la loc sigur.
Comitat!
Baggins!
Anul 3434 al Celui de-al Doilea Ev...
Hronicul domniei lui Isildur, Înaltul rege din Gondor,...
şi povestea Inelului Puterii, istorisită chiar de rege...
A venit la mine.
Inelul Suveran. El va fi simbolul domniei mele...
Soarta tuturor celor din stirpea mea va fi legată de soarta lui,...
căci nu voi risca nicicând să fac vreun rău Inelului...
E nepreţuit pentru mine,...
deşi l-am dobândit cu preţul unei mari suferinţe...
Însemnele de pe el încep să pălească...
Literele, ca de flacără cândva, aproape au dispărut...
A rămas misterul pe care doar focul îl mai poate desluşi acum...
Comitat...
Baggins...
Aici nu e nici un Baggins. Toţi sunt de fel din Hobbiton.
Într-acolo.
Să-mi vindec inima şi să-mi înec durerea
Ploaia poate cădea şi vântul poate să bată
Dar continuă să fie
Multe mile de mers
Dulce este sunetul ploii ce toarnă
Şi râul ce curge De pe deal spre câmpie
Mai bun ca ploaia ori susurul pârâului
Este o halbă cu bere în acest Took
Se aude că nişte oameni stranii trec prin Comitat.
Pitici şi alte lichele fără de căpătâi.
Războiul mocneşte.
Munţii colcăie de goblini.
De departe toate acestea sunt basme şi poveşti pentru copii.
Aţi început să vorbiţi ca bătrânul Bilbo Baggins. Spiritual a fost.
Tânărul domn Frodo de aici este spiritual.
Şi mândru de asta.
-Noroc, Gaffer. -Noroc.
Nu ţine de grija noastră ce se întâmplă dincolo de hotarele noastre
Ţine-ţi nasul în afara necazului, şi nici un necaz nu va veni la tine
- Noapte bună flăcăi. - Noapte bună.
Noapte bună, dulce fată a berii de aur.
Vezi cui îi vorbeşti dulce!
Nu te îngrijora Sam. Rosie recunoaşte un idiot atunci când îl vede.
Zău?
- Noapte bună, Sam. - Noapte bună, domnişorule Frodo.
E ascuns cum se cuvine? E la loc sigur?
Ce faci?!
Întinde mâna, Frodo!
E rece.
Ce vezi?
Vezi ceva?
Nu, nimic.
Nu e nimic.
Stai...
Sunt nişte înscrisuri.
Par litere elfice. Nu le pot citi.
Puţini sunt cei ce pot.
Însemnele sunt în limba din Mordor, pe care nu o voi rosti aici.
Mordor!
În limba obişnuită ar suna cam aşa:
Un inel care pe toate
să le-adune, să le găsească,...
să le ferece şi-n întunecime
să le stăpânească...
Acesta e Inelul Suprem,
făurit de Sauron, Seniorul Întunericului, în hăurile Muntelui de Foc.
Cel pe care Isildur l-a luat chiar de pe mâna lui Sauron.
Şi pe care apoi l-a găsit Bilbo...
-În grota lui Gollum. -Da.
Timp de 60 de ani, Inelul a stat neştiut în mâinile lui Bilbo,
dându-i ani lungi de viaţă, făcându-l să nu cunoască bătrâneţea.
Dar lucrurile s-au schimbat acum. În Mordor, Răul scoate capul din nou.
Inelul s-a trezit la viaţă.
A auzit chemarea stăpânului său.
Dar a fost nimicit! Sauron a fost nimicit!
Nu, Frodo.
Duhul lui Sauron a supravieţuit.
Forţa lui îşi trage seva din puterea Inelului, iar acesta a dăinuit.
Sauron s-a întors.
Orcii lui sunt tot mai numeroşi.
Fortăreaţa lui de la Barad-dur e reconstruită în Mordor.
Lui Sauron îi mai trebuie doar acest Inel
pentru a aduce iar tenebrele peste toate meleagurile.
Şi îl caută.
Îl caută fără răgaz. Toate gândurile lui sunt îndreptate spre el.
Căci, mai presus de orice,
Inelul jinduieşte să se întoarcă în mâna stăpânului său.
Inelul şi Seniorul Întunericului
sunt unul şi acelaşi.
Frodo,
nu trebuie să-l găsească niciodată!
Prea bine! O să-l punem la adăpost sigur.
Şi n-o să mai vorbim nicicând despre el.
Nimeni altcineva nu ştie că e aici, nu-i aşa?
Nu-i aşa, Gandalf?
Mai ştia cineva că Bilbo avea Inelul.
L-am căutat pretutindeni pe acel Gollum.
Dar duşmanul l-a găsit primul.
Nu ştiu cât l-au torturat,
dar, printre urlete şi vorbe fără şir au desluşit două cuvinte...
Comitat!
Baggins!
Comitat.
Baggins. Dar asta o să-i îndrume încoace!
Cine-i acolo?
Ia-l, Gandalf!
- Ia-l! - Nu.
- Trebuie! - Nu mi-l poţi oferi!
- Ţi-l dau ţie! - Nu mă ispiti, Frodo!
Nu cutez să-l iau
nici măcar pentru a-l ţine în păstrare.
Trebuie să înţelegi, Frodo...
L-aş putea folosi din dorinţa curată de a face bine.
Dar, prin mine, ar căpăta puteri prea mari şi prea cumplite şi pentru a fi imaginate.
- Dar nu poate rămâne în Comitat! - Nu.
Nu, nu poate.
Ce trebuie să fac?
- Trebuie să pleci. Şi imediat. - Unde? Unde să merg?
Pleacă din Comitat. Mergi în satul Bree.
Bree.
Tu ce vei face? O să te aştept la Bree,
la hanul "Poneiul în două picioare".
- Şi acolo Inelul va fi în siguranţă - Nu ştiu, Frodo.
Nu am nici un răspuns.
Trebuie să vorbesc cu mai marele ordinului meu.
E înţelept şi puternic. Ai încredere în mine. El va şti ce e de făcut.
Va trebui să laşi în urmă numele de Baggins.
N-ai fi în siguranţă purtându-l dincolo de hotarele Comitatului.
Călătoreşte numai ziua. Şi stai departe de drumuri umblate!
Pot străbate Comitatul de-a curmezişul destul de uşor.
Dragul meu Frodo...
Hobbiţii sunt, cu adevărat, nişte fiinţe uluitoare.
Poţi să înveţi totul despre obiceiurile lor într-o lună.
Cu toate astea, după o sută de ani,
încă te pot lua prin surprindere.
Jos!
Mărturiseşte tot, Sam Gamgee! Trăgeai cu urechea?
Nu trăgeam defel cu urechea! Tundeam iarba de sub fereastră.
E cam târziu să aranjezi straturile de flori!
- Am auzit voci... - Ce ai auzit? Vorbeşte!
Nimic important.
Am auzit ceva despre un inel, un senior întunecat şi sfârşitul lumii...
Vă rog, domnu' Gandalf, nu-mi faceţi rău! Nu mă preschimbaţi în ceva nefiresc!
Nu?
Poate n-o s-o fac.
M-am gândit la ceva mult mai potrivit pentru tine.
Hai, Sam! Ţine pasul!
Fiţi cu băgare de seamă amândoi!
Duşmanul are multe iscoade
în slujba lui: păsări, animale...
E în siguranţă?
Să nu-l pui în deget niciodată,
căci iscoadele lui Sauron vor fi atrase de puterea lui.
Nu uita: Inelul încearcă să ajungă
înapoi la stăpânul lui.
El vrea să fie găsit.
Asta e!
Ce să fie?
Încă un pas şi voi fi mai departe
de casă decât am fost vreodată.
Hai, Sam!
Aminteşte-ţi vorbele lui Bilbo:
E treabă primejdioasă să ieşi pe uşă...
Ajungi să mergi pe drum şi, dacă nu eşti atent,...
nu se ştie unde te vor purta picioarele...
Sam.
Pădurea Elfilor.
Se îndreaptă spre portul de dincolo de Turnurile Albe.
Către Refugiul Cenuşiu.
Ei părăsesc Pământul de Mijloc.
Şi nu se mai întorc.
Nu ştiu de ce...
mă întristează.
Oriunde mă întind este o rădăcină mare şi murdară înfiptă în spatele meu.
Doar închide ochii...
şi imaginează-ţi că eşti în patul tău...
cu o saltea moale şi o pernă de puf atrăgătoare.
Nu merge, d-le. Frodo.
Nu o să fiu niciodată în stare să dorm aici afară.
Nici eu, Sam.
Fumuri se înalţă deasupra Muntelui de Foc.
E deja târziu,
iar Gandalf cel Sur vine la Isengard,
să-mi ceară sfat.
De aceea ai venit, nu-i aşa?
- Vechiul meu prieten. - Saruman.
- Eşti sigur de toate astea? - Fără urmă de îndoială.
Deci Inelul Puterii a fost găsit!
În toţi aceşti ani, a fost în Comitat.
- Chiar sub nasul meu! - Dar tu nu ai ştiut să vezi.
Dragostea ta pentru jumătăţile de fiinţă ţi-a înceţoşat minţile.
Dar avem timp destul să ne împotrivim lui Sauron, dacă ne mişcăm iute.
Timp?
Cât timp crezi că mai avem?
Sauron şi-a recăpătat mare parte din forţele de pe vremuri.
Încă nu poate prinde formă,
dar duhul lui nu şi-a pierdut nimic din putere.
Prizonier în fortăreaţa lui, Stăpânul din Mordor vede tot.
Privirea lui răzbate dincolo de nori, întuneric, pământ sau trupuri.
Ştii despre ce vorbesc, Gandalf.
Un Ochi imens, lipsit de gene, înconjurat de flăcări.
Ochiul lui Sauron...
Adună în preajma lui tot ce e malefic.
Foarte curând, oştirea lui va fi îndeajuns de puternică
pentru a ataca Pământul de Mijloc.
Ştii tu asta?
De unde?
Am văzut.
Globul de cristal e o unealtă periculoasă, Saruman.
De ce?
De ce ne-am teme să-l folosim?
Nu se ştie unde sunt pietrele atotvăzătoare care s-au pierdut.
Nu putem şti cine mai priveşte.
E mai târziu decât ţi-ai fi închipuit.
Oştirea lui Sauron s-a pus deja în mişcare.
- Cei Nouă au părăsit Minas Morgul. - Cei Nouă?
Au traversat râul Isen în ziua miezului de vară,
deghizaţi în călăreţi în negru.
- Au ajuns în Comitat? - Vor găsi Inelul.
Şi îl vor ucide pe cel ce îl poartă.
Frodo!
Doar nu crezi că un hobbit i se poate împotrivi lui Sauron?
Nu există nici unul capabil de aşa ceva.
În faţa puterilor Mordor-ului
nu poate exista victorie.
Trebuie să ne alăturăm lor, Gandalf.
Trebuie să ne alăturăm lui Sauron.
Aşa ar fi înţelept, prietene.
Spune-mi,
prietene...
Când a renunţat Saruman cel Înţelept la judecată şi a ales sminteala?
Ţi-am oferit şansa să mă ajuţi de bunăvoie,
dar ai ales calea suferinţei!
Domnu' Frodo?
Frodo? Frodo!
- Credeam că v-am pierdut. - Ce tot spui acolo?
- Gandalf mi-a spus ceva. - Ce ţi-a spus?
Nu cumva să-l pierzi, Sam Gamgee!... Şi n-am de gând să păţesc asta.
Nici n-am ieşit din Comitat. Ce ar putea să se întâmple?
- Frodo!
- Merry, e Frodo Baggins. - Bună.
Dă-te jos de pe el!
Haide, Frodo.
Ce înseamnă toate astea?
- Ai dat iama în recolta lui Maggot! - Da.
Vino înapoi!
Pleacă de pe pământul meu!
O să vezi tu când te-oi prinde!
Nu înţeleg de ce e aşa de furios. Sunt doar nişte morcovi.
Şi câteva verze.
Şi sacii de cartofi pe care i-am furat săptămâna trecută.
- Şi ciupercile, săptămâna cealaltă. - Da, Pippin.
Ideea era că reacţionează cam exagerat.
Fugiţi!
A fost cât pe-aci!
Cred că mi-am rupt ceva.
Să ai încredere într-un Brandybuck şi-un Took!
Ce e? Era doar o scurtătură.
Scurtătură către ce? Ciuperci!
E a mea!
E frumoasă, Merry.
Uite una frumoasă, Sam!
Cred că ar trebui să ieşim de pe drum.
Ieşiţi de pe drum!
Repede!
Linişte!
Ce a fost asta?
Vezi ceva?
Nu, nimic.
Ce se întâmplă?
Călăreţul negru căuta ceva. Sau pe cineva...
Frodo?
Jos!
Trebuie să ies din Comitat.
Eu şi Sam trebuie să ajungem la Bree.
Bine.
Bucklebury Ferry! Veniţi cu mine!
Fugiţi!
Pe aici! După mine!
Fugiţi!
Dezleagă funia, Sam!
Frodo!
Fugi, Frodo!
- Frodo! - Repede!
Frodo, hai odată!
- Hai! Mai repede! - Sari!
Cât e până la cea mai apropiată trecătoare? Podul Brandywine. 20 de mile.
Haideţi!
Ce vreţi? Mergem la "Poneiul în două picioare".
Hobbiţi! Şi încă patru!
Şi mai mult de atât, sunteţi din Comitat după vorbă. - Ce vă aduce la Bree?
- Vrem să stăm la han. Treburile noastre ne privesc numai pe noi.
Desigur, tinere domn. N-am vrut să vă supăr.
Dar trebuie să pun întrebări, după lăsarea întunericului.
Se-aude zvon că ar umbla pe-aici nişte străini ciudaţi.
Nu poţi fi niciodată prea precaut.
La o parte! Uită-te pe unde mergi!
Scuzaţi-mă...
Bună seara, tineri domni! Ce pot face pentru voi?
Dacă doriţi, avem camere pentru
hobbiţi foarte plăcute. Domnule...?
Underhill. Mă numesc Underhill.
Underhill... Suntem prieteni ai lui Gandalf cel Sur.
- Îi puteţi spune că am sosit. - Gandalf?
Gandalf.
Da!
Îmi amintesc de el.
În vârstă, cu barbă surălşi o păărie ţuguiată.
Nu l-am văzut de şase luni.
Acum ce facem?
O să vină,
Sam.
La o parte din calea mea!
- Ce e asta?
- Asta, prietene, se numeşte halbă.
Se aduce în halbe?
- Mă duc să iau una. - Ai băut deja o jumătate!
Tipul ăla nu face altceva decât să se holbeze la tine, de când am venit.
Scuzaţi-mă...
Cine este omul acela din colţ?
Unul dintre Pribegi, oamenii aceia primejdioşi care străbat sălbăticiile
Nu-i ştiu numele adevărat, dar pe aic este cunoscut drept Pas Mare.
Pas Mare...
Baggins...
Baggins? Sigur că ştiu un Baggins!
E chiar acolo. Frodo Baggins.
E vărul meu. Văr primar din partea mamei
şi văr de-al doilea...
- Pippin! - Uşurel...
Nu te poţi ascunde...
Te văd.
Nu există viaţă
în pustiu.
Doar...
moarte.
Atragi prea mult atenţia asupra ta, domnule Underhill...
Ce doreşti?
Mai multă prudenţă. Ceea ce duci cu tine nu e un fleac.
- Nu duc nimic. - Desigur.
Şi eu pot evita să fiu văzut, dar
să dispari cu totul e un talent rar.
Cine eşti?
- Ţi-e teamă? - Da.
Nici pe departe cât ar trebui. Ştiu ce e pe urmele tale.
Dă-i drumul sau o să ai de-a face cu mine, lunganule!
Eşti tare îndrăzneţ, pentru un hobbit Dar asta nu o să te scape.
Nu îl mai poţi aştepta pe vrăjitor, Frodo.
Ei se apropie.
Ce sunt?
Au fost cândva oameni.
Mari regi ai oamenilor.
Apoi Sauron i-a prins în mreje. Le-a dat nouă Inele ale Puterii.
Orbiţi de lăcomie, ei le-au luat fără să stea pe gânduri.
Apoi Întunericul i-a acaparat, unul câte unul.
Acum sunt sclavii puterii lui.
Ei sunt Nazgul.
Duhurile Inelului... Nici vii, nici morţi.
Ei simt în fiece clipă
prezenţa Inelului,
sunt atraşi de puterea lui. Nu vor înceta nici o clipă să te hăituiască.
- Unde ne duci? - În Ţinutul Pustietăţii.
De unde ştim că Pas Mare ăsta e un prieten al lui Gandalf?
Mă gândesc că o slugă a duşmanului ar trebui să arăte sinistru...
- ...şi să pută. - Pute suficient.
Nu avem de ales. Trebuie să ne încredem în el.
Unde ne duce? La Rivendell, jupâne Gamgee.
La casa lui Elrond.Aţi auzit? Rivendell!
O să-i vedem pe elfi!
Domnilor! Facem popas doar la lăsarea nopţii.
- Şi micul dejun? - L-ai luat deja.
Pe primul, da. Dar al doilea?
Nu cred că a auzit de al doilea mic dejun, Pip.
De prânz, de ceaiul de după-amiază, de cină şi cina târzie?
- De ele ştie, nu-i aşa? - Eu nu mi-aş pune mari speranţe.
Pippin!
Ce mănâncă când nu pot avea un Hobbit?
Cine este ea?
Această femeie din cântecul tău.
E domniţă din Luthien.
O fată-Elf ce şi-a dăruit dragostea ei lui Beren, un muritor.
Ce s-a întâmplat cu ea?
A murit.
Dormi, Frodo.
Puterile Isengard-ului aşteaptă porunca ta,
Sauron, Senior al Pământului!
Făureşte-mi o armată demnă de Mordor.
Care sunt ordinele Mordor-ului, Stăpâne? Ce porunceşte Ochiul?
Avem multă treabă.
Copacii sunt viguroşi, Stăpâne. Au rădăcini adânci.
Doborâţi-i pe toţi!
Aici a fost cândva marele turn de pază al lui Amon Sul.
Rămânem aici peste noapte.
Astea sunt pentru voi. Ţineţi-le tot timpul aproape.
Mă duc să arunc o privire primprejur.
Staţi aici!
Roşia mea a plesnit.
- Îmi dai nişte costiţă?
- Vrei o roşie, Sam?
- Ce faceţi?! - Roşii, cârnaţi, costiţă prăjită.
- Ţi-am păstrat şi ţie. - Stingeţi focul, nesăbuiţilor!
Îmi place! Cenuşă pe roşia mea!
Fugiţi!
Înapoi, demoni!
Frodo!
Sam...
Pas Mare!
Ajută-l! A fost înjunghiat cu un pumnal Morgul.
Nu am ştiinţă să tămăduiesc aşa ceva. Are nevoie de leacurile elfilor.
Repede!
Mai e drum de şase zile până la Rivendell! N-o să reziste atâta!
Fii tare, Frodo!
Gandalf!
Uite, Frodo. Sunt trolii d-lui Bilbo.
Domnu' Frodo? E tot mai rece!
O să moară?
O să treacă în Tărâmul Umbrelor. O să devină o nălucă, asemenea lor.
- Se apropie! - Sam, ştii cum arată planta athelas
- Athelas? - Frunza-regelui.
E o iarbă de leac.
Ar putea să încetinească efectul otrăvii. Grăbeşte-te!
Ce e asta? Un Pribeag luat prin surprindere?
Frodo!
Sunt Arwen. Am venit să vă ajut.
Ascultă-mi glasul...
Întoarce-te spre Lumină...
Cine e?
Frodo!
- E o elfă. - Se stinge...
N-o să mai reziste mult.
Trebuie să-l ducem la tatăl meu.
- Vă caut de două zile. - Unde îl duci?
Sunt cinci Călăreţi Negri pe urmele voastre. Nu ştiu unde sunt ceilalţi patru.
Rămâi cu hobbiţii. O să vă trimit cai.
Eu călăresc cel mai rapid. Îl duc eu.
E primejdie mare pe drum.
Ce spun?
Dacă reuşesc să trec râul,
puterea poporului meu îl va apăra.
Nu mă tem de ei.
Arwen, du-l cât poţi de repede.
Şi nu privi înapoi!
Ce faci? Călăreţii Negri sunt prin preajmă!
Lasă-l pe jumătate-de-om!
Dacă îl vreţi, veniţi să-l luaţi!
Nu!
Nu, Frodo!
Nu renunţa, Frodo!
Nu acum!
Harul pe care mie mi l-ai dat
trece-i-l acum lui.
Cruţă-i viaţa!
Salvează-l.
- Unde sunt? - În casa lui Elrond.
Şi e ora zece, în dimineaţa zilei de 24 octombrie, dacă vrei să ştii cu adevărat.
- Gandalf! - Da, sunt aici.
Iar tu eşti norocos că te afli tot aici.
Câteva ceasuri să mai fi trecut şi n-am mai fi putut face nimic pentru tine.
Dar ai tărie în tine, nu glumă, dragul meu hobbit.
Ce s-a întâmplat, Gandalf?
- De ce n-ai venit la întâlnire? - Îmi pare rău, Frodo.
Am fost reţinut.
Prietenia lui Saruman nu e lucru de care să poţi scăpa lesne.
O mişcare greşită cheamă o alta. S-a sfârşit!
Supune-te puterii Inelului
sau vei fi distrus!
Există un singur Stăpân al Inelului.
O singură fiinţă îl poate supune vrerii sale.
Şi acest Stăpân nu-şi împarte puterea cu nimeni.
Aşadar, ai ales moartea!
Gandalf? Ce este?
Nimic, Frodo...
Frodo!
- Sam! - Ce binecuvântare! Te-ai trezit!
Sam aproape că nu s-a clintit de la căpătâiul tău.
Am fost tare îngrijoraţi. Nu-i aşa, domnu' Gandalf?
Slăvite fie harurile lui Elrond! Începi să te pui pe picioare.
Bine ai venit la Rivendell, Frodo Baggins!
- Bilbo! - Salutare, Frodo, flăcăule!
Bilbo.
Într-acolo şi din nou înapoi:
Povestea unui hobbit..., de Bilbo Baggins...
E minunat!
Am vrut să mă întorc să mai văd o dată
minunile Codrului Întunecat,
Târgul Lacului, Muntele Singuratic...
Dar îmi pare că, într-un târziu, bătrâneţea m-a ajuns din urmă.
Comitatul. Îmi lipseşte Comitatul...
Toată copilăria am visat cu ochii deschişi că eram în altă parte.
Plecat cu tine, în vreuna din aventurile tale.
Dar propria mea aventură s-a dovedit a fi cu totul altfel...
Eu nu sunt ca tine, Bilbo.
Băiatul meu drag!
- Ce am uitat oare? - Ţi-ai şi strâns lucrurile?
- Nu strică să fii gata de drum.
- Dar voiai să-i vezi pe elfi! - Aşa e.
- Mai mult decât orice altceva.
Da. Doar că...
Am făcut ceea ce voia Gandalf, nu?
Am adus Inelul tocmai aici, la Rivendell. Mă gândeam că,
acum că te-ai mai întremat, o s-o luăm din loc.
Spre casă.
Ai dreptate, Sam.
Am făcut ceea ce trebuia să facem.
Inelul va fi în siguranţă aici, în Rivendell.
Sunt gata s-o pornesc spre casă.
Încep să-i revină puterile.
Rana aceea nu se va vindeca deplin niciodată. O va avea tot restul vieţii.
A adus Inelul cale atât de lungă!
A dovedit o cutezanţă ieşită din comun, pentru un hobbit.
A fost o povară pe care n-ar fi trebuit nicicând s-o poarte.
- Nu-i mai putem cere nimic lui Frodo - Duşmanul se pune în mişcare.
La Răsărit, Sauron îşi adună oştirile Vrea să cucerească Rivendell-ul.
Îmi spui că Saruman ne-a trădat.
Aliaţii noştri sunt tot mai puţini.
Trădarea lui merge mai departe decât ai tu ştiinţă.
Saruman a încrucişat orci cu goblini. Creează o armată în Isengard.
O armată ce rabdă lumina soarelui şi se poate deplasa cu mare repeziciune.
O armată care se poate deplasa sub lumina soarelui şi poate acoperi distanţe mari cu rapiditate.
Saruman vine să ia Inelul.
Puterea elfilor nu-i poate sta împotrivă.
Nu ne putem lupta deodată cu Mordor-ul şi cu Isengard-ul!
Gandalf...
Inelul nu poate rămâne aici.
Primejdia aceasta pândeşte tot Pământul de Mijloc.
Ei trebuie să decidă cum îi vor pune capăt.
Vremea elfilor a trecut. Poporul meu părăseşte aceste meleaguri.
Spre cine vă veţi îndrepta, după plecarea noastră? Spre gnomi?
Ei visează numai bogăţii. Nu le pasă defel de necazurile altora.
În oameni trebuie să ne punem acum speranţele.
În oameni?
Oamenii sunt slabi. Seminţia lor s-a vlăguit.
Sângele Numenor-ului s-a risipit, iar mândria şi onoarea lui au fost uitate.
Din cauza oamenilor a dăinuit Inelul!
Am fost acolo, Gandalf.
Am fost acolo, acum trei mii de ani...
Când Isildur a luat Inelul.
Am fost de faţă în ziua în care puterea oamenilor a dat greş.
Repede, Isildur! După mine!
L-am dus pe Isildur în inima Muntelui de Foc,
acolo unde fusese făurit Inelul, singurul loc unde putea fi distrus.
Aruncă-l în flăcări!
- Distruge-l! - Nu.
Isildur!
S-ar fi putut sfârşi atunci, dar Răului i s-a îngăduit să trăiască.
Isildur a păstrat Inelul. Stirpea regală s-a stins.
Nu mai există vigoare în lumea oamenilor.
- Nu sunt uniţi, n-au un conducător. - Există un om care i-ar putea uni.
Cineva care ar putea revendica tronul din Gondor.
A renunţat la drumul acesta acum foarte mult timp.
A ales calea pribegiei.
Tu nu eşti Elf.
Oamenii din sud sunt binevenţi aici.
- Cine eşti? - Sunt prieten cu Gandalf cel Sur.
Deci suntem aici cu un scop comun...
prietene.
Frânturile lui Narsil...
Spada care a tăiat degetul pe care Sauron purta Inelul.
E încă ascuţită!
E o simplă moştenire din bătrâni.
De ce te temi de trecut?
Eşti urmaşul lui Isildur, nu Isildur însuşi.
Nu eşti legat de destinul lui.
Prin venele mele curge acelaşi sânge.
Aceeaşi slăbiciune...
Va veni vremea ta.
Vei avea de înfruntat acelaşi demon. Dar tu îl vei înfrânge.
Umbra nu s-a întins până aici.
-a pus stăpânire pe tine... Nici pe mine.
Îţi aminteşti prima noastră întâlnire?
Credeam că am adormit şi m-am rătăcit într-un vis.
Au trecut mulţi ani de atunci.
Atunci nu te împovărau grijile de azi.
Îţi aminteşti ce ţi-am spus?
Ai spus că îţi legi soarta de a mea,
renunţând la nemurirea poporului tău.
Şi îmi respect cuvântul.
Prefer să trăiesc o viaţă alături de tine,
decât să înfrunt eternitatea de una singură.
Aleg viaţa de muritor.
- Nu mi-l poţi da mie! - Eu singură decid cui i-l dau.
La fel ca şi inima mea.
Străini de pe meleaguri îndepărtate, prieteni vechi...
Aţi fost chemaţi aici pentru a riposta la ameninţarea din Mordor.
Pământul de Mijloc e la un pas de a fi nimicit. Nimeni nu-l poate scăpa
Trebuie să vă uniţi sau veţi pieri.
Soarta tuturor seminţiilor e legată de acest blestem.
Arată-ne Inelul, Frodo!
Aşadar, e adevărat!
Într-un vis...
mi s-a arătat cerul de la răsărit întunecându-se...
dar spre apus zăbovea o lumină palidă.
O voce a strigat:
Blestemul vostru este lângă voi.
Nenorocirea lui Isildur este găsită...
Nenorocirea lui Isildur.
Boromir!
Niciodată până acum nu-a existat un glas care să rostească cuvintele acelei limbi aici în Imladris.
Nu-ţi cer iertarea, Stăpâne Elrond...
pentru că Limbajul Negru din Mordor...
încă poate fi auzit...
în fiecare loc de la apus!
Inelul este în întregime un rău.
E un dar.
Un dar din partea duşmanilor din Mordor.
De ce să nu-l folosim?
Vreme îndelungată, tatăl meu, Regele din Gondor,
a ţinut la distanţă primejdia din Mordor.
Cu sângele poporului nostru a fost plătită liniştea popoarelor voastre.
Daţi-i Gondorului arma vrăjmaşului! Lăsaţi-ne s-o folosim împotriva lui!
Nu-l puteţi folosi în folosul vostru. Nimeni dintre noi nu poate.
Inelul ascultă doar de vrerea lui Sauron. Nu are nici un alt stăpân
Ce ştie un Pribeag despre astfel de lucruri?
Nu este un Pribeag oarecare!
Acesta este Aragorn, fiul lui Arathorn.
Îi datorezi supunere.
Aragorn...
El e urmaşul lui Isildur?
Şi urmaş la tronul Gondor-ului.
Ia loc, Legolas.
Gondor-ul nu are rege.
Nici nu are trebuinţă de un rege!
Aragorn are dreptate. Nu putem folosi Inelul.
Există o singură scăpare.
Inelul trebuie distrus.
Ce mai aşteptăm, atunci?
Gimli, fiu al lui Glóin, Inelul nu poate fi distrus
de nici un obiect făurit de mâinile noastre.
Inelul s-a născut în văpăile Muntelui de Foc.
Doar acolo poate fi distrus.
Trebuie dus în inima Mordor-ului
şi aruncat înapoi în flăcările Hăului de unde a ieşit odinioară.
Unul dintre voi
trebuie să facă asta.
Nu poţi să intri aşa, pur şi simplu, în Mordor!
Porţile lui negre ca noaptea nu sunt păzite doar de orci.
Acolo, Răul nu doarme nicioată.
Ochiul cel Mare veghează mereu cu străşnicie.
E un ţinut arid, pustiit,
ciuruit de focuri şi acoperit de cenuşă şi praf.
Aerul însuşi e acolo doar fum otrăvit.
Nici cu zece mii de oameni nu poţi pătrunde acolo. E o nebunie!
N-ai auzit nimic din ce a spus Stăpânul Elrond?
- Inelul trebuie distrus. - Şi crezi că tu o poţi face!
Şi, dacă dăm greş, ce se va întâmpla când Sauron va pune iar mâna pe Inel?
Prefer să mor, decât să văd Inelul în mâinile unui elf!
Nimeni nu are încredere în elfi!
Nu înţelegi? În timp ce ţie îţi arde de sfadă, puterea lui Sauron creşte!
Nimeni nu va putea scăpa de ea! Veţi fi cu toţii nimiciţi!
Îl duc eu.
Îl duc eu!
Duc eu Inelul în Mordor.
Deşi...
Nu ştiu drumul până acolo.
O să te ajut să duci povara asta, Frodo Baggins,
atâta timp cât îţi este dat s-o duci.
Dacă viaţa sau moartea mea îţi pot fi sprijin,
voi fi alături de tine.
Bizuie-te pe spada mea!
Şi pe arcul meu!
Şi pe securea mea!
Soarta noastră, a tuturor, e în mâinile tale, micuţule.
Dacă aceasta este, într-adevăr, vrerea acestui Sfat,
Gondor-ul o va duce la îndeplinire.
Domnu' Frodo nu pleacă fără mine! Nu-i cu putinţă să fiţi despărţiţi,
nici măcar când el e chemat la un sfa tainic la care tu n-ai fost poftit.
Mergem şi noi cu el!
Va trebui să ne legaţi ca să ne împiedicaţi s-o facem!
Aveţi nevoie de fiinţe inteligente pentru acest soi de...
misie...
însărcinare...
treabă.
Atunci, tu n-ai ce căuta acolo, Pip.
Nouă tovarăşi...
Aşa să fie!
Voi veţi fi Frăţia Inelului!
Grozav!
Unde mergem?
Ea a vrut să-şi protejeze copilul.
S-a gândit că în Rivendell ar trebui să fii în siguranţă.
În inima ei, mama ta a ştiut că vei fi vânat toată viaţa.
Şi niciodată nu vei scăpa de ce ţi-a fost gărăzit.
Priceperea elfilor poate căli sabia regilor...
însă numai tu ai puterea să o mânuieşti.
Nu am vrut această putere.
Niciodată nu am vrut-o.
Eşti ultimul urmaş al acestei seminţii. Nu mai există altul.
Vechea mea spadă... Sting.
Ia-o!
- E atât de uşoară! - Da. E făcută de fierarii elfilor.
Tăişul ei capătă o strălucire azurie când sunt orci prin preajmă.
În astfel de vremuri, băiete drag, trebuie să ai mare grijă.
Uite un lucruşor tare frumos.
Mithril!
E uşor ca un fulg şi dur ca solzii dragonilor.
Să te ajut să ţi-o pui. Vino!
Vechiul meu inel!
Mi-ar plăcea neînchipuit de mult
să-l mai ating o ultimă oară.
Îmi pare rău că am adus năpasta asta asupra ta, băiete.
Îmi pare rău că trebuie să duci povara asta.
Îmi pare rău pentru tot...
Purtătorul Inelului porneşte în căutarea Muntelui de Foc.
Pentru voi ce mergeţi cu el nici-un legământ...
nici-o piedică nu vă poate opri pentru a merge mai departe.
Rămas bun. Urmăriţi-vă scopul.
Fie ca binecuvântările Elfilor şi ale Oamenilor...
şi ale celor Liberi să fie cu voi.
Frăţia îl aşteaptă pe Purtătorul Inelului.
Gandalf, Mordor este la stânga sau la dreapta?
La stânga.
O s-o ţinem aşa, mergând spre Apus de Munţii Pâcloşi, timp de 40 de zile
Dacă norocul e de partea noastră, vom mai prinde deschis Pasul Rohan.
De acolo, o vom coti spre Soare-Răsare, către Mordor.
Bine! Foarte bine!
- Mişcă-ţi picioarele! - Bravo, Pip!
- Arăţi bine, Pippin. - Mulţumesc.
Mai repede!
Dacă vrea cineva să afle părerea mea, deşi nu pare nimeni interesat,
eu zic că am ales drumul cel lung.
Gandalf, putem traversa munţii prin Minele din Moria.
Vărul meu Balin ne va primi împărăteşte.
Gimli, n-aş lua drumul Moriei decât dacă n-aş avea nici o altă cale
Îmi pare rău!
Prinde-l!
- În numele Comitatului! - Ţine-l, Merry!
Domnilor, este suficient.
Mi-ai prins mâna!
- Ce e aia? - E doar un fuior de nor.
Se mişcă repede.
Împotriva vântului.
- Crebaini din Ţara Negurilor! - Ascundeţi-vă!
- Repede! - La adăpost!
Iscoadele lui Saruman!
Trecătoarea din sud e privegheată.
Va trebui să ne îndreptăm spre Trecătoarea din Caradhras.
Frodo!
Boromir!
Ce soartă stranie... Să îndurăm atâta teamă şi îndoieli,
din pricina unui lucruşor atât de mic.
Atât de mărunt...
Boromir!
Dă-i Inelul lui Frodo!
Cum doreşti.
Mie nu-mi pasă.
Aşadar, Gandalf, încerci să-i treci munţii pe la Caladhras...
Şi, dacă şi încercarea asta va da greş, unde te vei duce?
Dacă muntele te va învinge,
o să rişti un drum şi mai primejdios?
Se aude o voce înfricoşătoare.
E Saruman!
Încearcă să prăvălească muntele peste noi!
- Gandalf, trebuie să ne întoarcem! - Nu!
Trebuie să coborâm de pe munte!
O luăm spre Pasul Rohan, apoi pe drumul spre Răsărit, către oraşul meu!
Pasul ăsta ne duce prea aproape de Isengard!
Dacă nu putem trece peste munte, s-o luăm pe dedesubt.
Să traversăm prin Minele din Moria.
Moria... Te temi să intri în minele acelea.
Gnomii au săpat acolo cu prea mare lăcomie şi prea în afund
Ştii ce au trezit în adâncurile din Khazad-dum:
Umbre şi foc.
Să hotărască Purtătorul Inelului.
Nu mai putem rămâne aici!
Hobbiţii pot muri.
Frodo?
O vom lua prin mine.
Aşa să fie!
Frodo, vino şi ajută un om bătrân.
Cum stai cu umerii?
- Mai bine decât au fost. - Şi Inelul?
Simţi cum îi creşte puterea, nu-i aşa?
O simt şi eu. Trebuie să fii prevăzător acum.
Răul se va trage în tine din afara Frăţiei.
Mă tem, că şi din interiorul ei.
- Atunci în cine să mă încred? - Trebuie să ai încredere în tine.
Ai încredere în propriile tale puteri.
- Ce vrei să spui? - Sunt multe puteri în această lume...
pentru bine sau pentru rău.
Unele sunt mai mari decât mine.
Şi împotriva unora din ele eu nu am fost încă încercat.
Zidurile...
din Moria.
Porţile piticilor sunt invizibile atunci când sunt închise.
Da, Gimli, nici proprii lor stăpâni nu le pot găsi dacă secretele lor sunt uitate.
De ce nu mă miră oare?
Bine, să vedem.
Ithildin...
Reflectă doar lumina stelelor şi a lunii.
Scrie: "Porţile lui Durin, Seniorul Moriei".
- "Rosteşte, prietene, şi intră". - Ce crezi că înseamnă asta?
E simplu. Dacă eşti prieten, rosteşti parola şi porţile se deschid.
Nu se întâmplă nimic.
Odinioară ştiiam toate vrăjile în toate limbile elfilor,
oamenilor şi orcilor.
Atunci ce ai de gând să faci?
Dă-te cu capul de aceste uşi, Peregrin Took!
Şi dacă asta nu le sfărâmă...
şi nu voi mai fi deranjat de întrebări prosteşti...
voi încerca să găsesc cuvintele cheie.
O mină nu e un loc potrivit pentru un ponei.
Nici chiar pentru unul atât de curajos ca Bill.
Cu bine, Bill! Hai, pleacă!
Nu-ţi face griji, Sam. Ştie drumul înapoi spre casă.
Nu tulbura apa!
Nu are nici un rost!
E o ghicitoare!
Rosteşte "prietene... şi intră".
Cum se spune "prieten" în limba elfilor?
Mellon.
CÎn curând, stăpâne elf, vei cunoaşte faimoasa ospitalitate a gnomilor.
Focuri vii, râuri de bere şi hălci de carne friptă!
Acesta, prietene, e căminul vărului meu Balin.
Iar lumea îi spune "mină".
Mină!
Asta nu e mină, e un cavou.
Nu...
Nu!
Goblini...
S-o luăm spre Pasul Rohan. Nu trebuia să venim aici în ruptul capului!
Ieşiţi de aici! Afară!
- Frodo! - Ajutor!
Pas Mare!
- Ajutor! - Ia-l de pe el!
Aragorn!
Frodo!
În mină!
- Legolas! - În grotă!
Fugiţi!
Acum nu mai avem de ales.
Trebuie să înfruntăm bezna groasă a Moriei.
Fiţi cu mare băgare de seamă!
Există lucruri mai vechi şi mai cumplite decât orcii,
în străfundurile pământului.
Nu faceţi zgomot! E drum de patru zile până dincolo de munte.
Să sperăm că prezenţa noastră va trece nebăgată în seamă.
Bogăţia Moriei nu stă în aur...
sau pietre preţioase...
ci în mithril.
Bilbo avea o cămaşă din zale de mithril de la Thorin primită.
- Asta un dar regesc a fost. - Da.
Niciodată nu i-am spus...
că valoarea ei era mai mare decât valoarea întregului Comitat.
Pippin!
Nu-mi amintesc de locul ăsta.
- Ne-am rătăcit? - Nu.
- Ba cred că da. - Gandalf meditează.
- Merry? - Ce e?
Mi-e foame.
E ceva acolo, jos! E Gollum.
- Gollum? - Ne urmăreşte de trei zile.
A fugit din temniţa din Barad-dur?
A fugit... sau a fost lăsat să fugă.
Acum Inelul l-a adus aici.
Niciodată nu-şi va înfrânge nevoia de-al avea.
Urăşte şi iubeşte Inelul aşa cum se urăşte şi se iubeşte pe sine.
Viaţa lui Smeagol este o poveste tristă.
Da, cândva se numea Smeagol. Înainte de-al găsi Inelul.
Înainte de a-l face să-şi piardă minţile.
Mare păcat că Bilbo nu s-a îndurat să-l omoare!
Îndurat?
Îndurarea a fost cea care i-a oprit mâna.
Mulţi dintre cei ce trăiesc ar merita să moară.
Le poţi da tu viaţa, Frodo?
Nu te grăbi să împarţi judecata sau moartea.
Nici cei mai înţelepţi dintre înţelepţi nu pot prevedea totul.
Inima îmi spune că Gollum mai are încă de jucat un rol, bun sau rău,
înainte ca totul să se termine.
Îndurarea lui Bilbo s-ar putea să-şi lase urma pe destinele multora.
Aş fi vrut ca Inelul să nu fi ajuns niciodată la mine
şi nimic din toate astea să nu se fi întâmplat!
La fel îşi doresc toţi cei ce trăiesc vremuri ca acestea. Dar nu le stă lor în putere să hotărască.
Tot ce putem hotărî este ce vom face cu timpul care ne-a fost dat.
Există multe alte forţe care nu dorm, în afară de cea a Răului.
Lui Bilbo i-a fost menit să găsească Inelul.
Ceea ce ar însemna că şi ţie ţi-a fost menit să-l ai.
Şi ăsta e un gând încurajator.
Asta este calea.
- Şi-a amintit! - Nu.
Dar de aici vine un aer mai puţin puturos.
Dacă ai dubii, Meriadoc, ia-te întotdeauna după ce-ţi spune nasul.
Risc să fac un strop de lumină.
Iată
Marele Regat şi Oraş Subteran al gnomilor!
Nu oricui îi e dat să vadă asemenea privelişte, cu siguranţă.
Gimli!
Nu!
Oh, nu.
Nu.
Aici îşi doarme somnul de veci Balin
fiul lui Fundin,
Seniorul Moriei...
Aşadar, a murit...
E aşa cum m-am temut.
Trebuie să plecăm. Nu putem zăbovi aici!
Au pus stăpânire pe pod şi pe cea de-a doua sală...
Am pus drugii pe porţi,
dar astanu-i va stăvili pentru mult timp...
Podeaua se zgâlţâie...
Bubuituri...
Bubuituri din adâncuri...
Nu putem ieşi de aici...
O umbră se mişcă în întuneric.
Nu putem ieşi...
Vin.....
Took, neghiobule!
Data viitoare, aruncă-te tu şi scuteşte-ne de prostia ta!
Frodo!
Orci!
Înapoi! Staţi lângă Gandalf!
Au un trol-de-peşteră cu ei.
Lăsaţi-i să vină!
În Moria mai e un gnom căruia încă îi bate inima în piept!
Încep să mă obişnuiesc cu treaba asta.
Frodo!
Aragorn! Aragorn!
Frodo!
Nu...
Trăieşte!
Sunt teafăr. N-am păţit nimic.
Credeam că te-a ucis!
Lovitura aia ar fi răpus şi un mistreţ!
Se pare că hobbitul acesta ascunde lucruri nebănuite.
Mithril!
Eşti plin de surprize, dle Baggins.
Către podul din Khazad-dum!
Pe aici!
De data asta ce arătare mai e?
Un Balrog...
Un demon din vremurile de demult.
Nici unul dintre voi nu e pe potriva acestui duşman.
Fugiţi!
Repede!
Gandalf.
Arată-le drumul, Aragorn!
Podul e aproape.
Fă cum ţi-am spus! Săbiile nu sunt de nici un folos aici
Gandalf!
Merry! Pippin!
Sam!
Nimeni nu aruncă pe sus un gnom!
Nu de barbă!
Uşurel...
Ţine-te bine!
Ţine-ţi echilibrul!
Apleacă-te în faţă!
Uşurel...
Hai!
Acum!
Peste pod!
Fugiţi!
Nu poţi trece!
Gandalf!
Sunt slujitorul Focului Tainic, mânuitorul văpăii din Anor.
Focul întunecat nu te ajuta, văpaie din Udun!
Întoarce-te înapoi în Umbră!
Nu vei trece!
- Nu! - Gandalf!
Fugiţi, nebunilor!
Nu!
Aragorn!
Legolas, ridică-i!
Fie-ţi milă, lasă-i o clipă!
Până la căderea nopţii, munţii ăştia vor colcăi de orci.
Trebuie să ajungem în pădurea Lothlórien.
Hai, Boromir! Legolas, Gimli, ridicaţi-i!
Sus, Sam!
Frodo?
Frodo!
Nu vă depărtaţi, hobbiţilor!
Se spune că în pădurea asta trăieşte o mare vrăjitoare.
O vrăjitoare-elfă,
cu puteri greu de imaginat.
Oricine o priveşte
cade pradă vrăjilor ei.
Frodo...
Şi nu mai e văzut niciodată.
Venirea ta aici e ca o prevestire a pieirii.
Aduci aici mare primejdie, Purtător al Inelului!
Domnu' Frodo?
Există un gnom pe care n-o să-l prindă în mreje prea uşor!
Am ochi de vultur şi ureche de vulpe.
Gnomul respiră atât de tare, că l-am fi putut săgeta şi pe întuneric.
Bun-venit Legolas, fiul lui Thranduil.
Frăţia noastră îţi este îndatorată.
Aragorn din Dunedain...
Eşti cunoscut printre noi.
Legendara curtoazie a Elfilor!
Rostiţi cuvinte pe care cu toţii să le înţelegem!
Noi nu am mai tratat cu Dwarfii din vremea Întunecatelor Zile.
Şi tu ştii ce spun acest Dwarf despre asta?
Nu a fost prea amabil!
Mare rău cu tine ai adus.
Nu puteţi merge mai departe!
Moartea lui Gandalf nu a fost în zadar.
Şi n-ar fi vrut speranţa să ţi-o pierzi.
Tu porţi o grea povară, Frodo.
Nu-i adăuga şi greutatea morţii.
Voi mă veţi urma!
Caras Galadhon..
Inima Regatului Elf pe pământ.
Domeniul Lordului Celeborn şi al lui Galadriel, Doamna Luminii.
Duşmanul ştie că aţi intrat aici.
Discreţia în care aţi sperat acum s-a dus.
Opt sosit-au aici, dar nouă au plecat la drum din Rivendell.
Unde e Gandalf?
Abia aştept să stau la sfat cu el.
Nu l-am mai văzut de-o vreme vreme.
Gandalf cel Sur nu a trecut hotarele acestui pământ.
A trecut în Tărâmul Umbrei!
Şi Umbra şi Flacăra l-au luat.
Un Balrog din Morgoth.
Pentru care inutili am fost în labirintul din Moria.
Inutilă nu a fost nici una dintre faptele făcute de Gandalf în cursul vieţii.
Încă nu cunoaştem scopul său adevărat.
Nu lăsa ca marele hău din Khazad-Dum să-ţi umple inima...
Gimli, fiul lui Gloin.
Pentru lumea care a crescut plină de primejdii...
şi în toate Pământurile...
Dragostea este acum amestecată cu mâhnire.
Ce se va alege acum din Frăţie?
Fără Gandalf, speranţa este pierdută.
Misia voastră e pe muchie de cuţit.
O clipă de vă rătăciţi
şi totul se poate risipi în vânt.
Dar speranţă există, cât timp veţi rămâne credincioşi căutării voastre.
Nu lăsaţi îndoiala să vă intre în suflet.
Odihniţi-vă acum, căci tristeţea şi truda drumului v-au secătuit.
În noaptea aceasta, veţi dormi în pace.
Fii binevenit, Frodo din Comitat,
cel ce a văzut Ochiul!
Îl jelesc pe Gandalf.
Ce spun despre el?
Nu mă lasă inima să-ţi spun.
Pentru mine, durerea e prea proaspătă.
Pariez că nu i-au menţionat focurile de artificii.
Ar trebui să fie poeme despre ele.
Cele mai frumoase rachete care s-au văzut.
Explodau în verzi şi albastre steluţe.
Sau după tunet, în râuri argintii
Veneau în jos ca o ploaie de flori.
Oh, asta dreptate nu va face.
Odihniţi-vă.
Hotarele acestea sunt bine păzite.
Nu-mi voi găsi odihna aici.
Îmi răsună vocea ei în minte.
Vorbeşte despre tatăl meu şi despre decăderea Gondor-ului.
Îmi spune: "Chiar şi acum mai există speranţ"...
Dar eu nu o pot întrezări!
A trecut multă vreme de când nu mai avem speranţă.
Tatăl meu e un om minunat.
Dar domnia lui se duce de râpă,
iar poporul nostru şi-a pierdut credinţa.
El speră că eu voi îndrepta lucrurile Şi o voi face!
Voi readuce la viaţă gloria de odinioară a Gondor-ului.
L-ai văzut vreodată, Aragorn
Turnul Alb din Ecthelion,
care scânteia ca o suliţă bătută în argint şi perle...
Flamurile lui se înălţau mândre în adierea dimineţii.
Ai fost vreodată chemat spre casă de
glasul pur al trâmbiţelor de argint?
Am văzut Oraşul Alb,
acum multă vreme.
Într-o zi, drumurile ne vor purta acolo.
Iar străjerul din turnul de pază va vesti în cetate:
Seniorii din Gondor s-au întors!...
Vrei să priveşti în Oglindă?
Ce voi vedea?
Nici cel mai înţelept dintre înţelepţ nu ţi-ar putea spune
Căci Oglinda
arată multe lucruri.
Lucruri ce au fost...
Lucruri ce sunt...
Şi unele lucruri...
ce încă nu s-au întâmplat.
Ştiu ce ai văzut.
Căci imaginile acelea sunt şi în mintea mea.
E ceea ce se va întâmpla dacă vei da greş.
Frăţia se destramă. A început deja.
Va încerca să ia Inelul.
Ştii despre cine vorbesc.
Unul câte unul, îi va distruge pe toţi.
Dacă vrei să mi-l ceri,
îţi dau ţie Inelul Suveran.
Mi-l oferi de bunăvoie.
Nu neg, sufletul meu a jinduit cumplit de mult să-l aibă.
În locul unui Senior al Întunericului aşezi o Regină.
Nu întunecată, ci frumoasă şi cumplită, asemenea zorilor ce se desprind din beznă!
Înşelătoare precum marea!
Puternică ca baierele pământului!
Toţi mă vor iubi
şi vor dispera!
Am trecut de încercare! Voi alege umilinţa,
voi pleca spre Soare-Apune
şi voi rămâne Galadriel. Nu pot să fac asta singur.
Eşti Purtătorul Inelului, Frodo.
Celui ce poartă un Inel al Puterii îi este scris să fie singur.
Acesta este Nenya, Inelul din Adamant.
Şi eu sunt păstrătoarea lui.
Iar îndatorirea asta ţie ţi-a fost menită.
Dacă tu nu vei găsi o cale de izbândă...
Nimeni n-o va găsi.
Atunci, ştiu ce trebuie să fac.
Doar că...
Mi-e teamă s-o fac.
Chiar şi cea mai mică dintre făpturi poate schimba firul viitorului.
Ştii cum au apărut orcii?
Au fost elfi cândva.
Dar au căzut pradă puterilor Întunericului,
au fost torturaţi şi schilodiţi.
Nişte creaturi teribile şi fără rost.
Care acum...
au fost aduse la desăvârşire.
Războinicul meu Uruk-hai...
Cine ţi-e stăpân?
Saruman!
Luaţi-le urma! Nu vă opriţi până nu îi veţi găsi.
Nu veţi cunoaşte durerea şi nici teama.
Veţi învăţa gustul cărnii de om!
Dintre jumătăţile-de-fiinţă, unul duce cu el ceva de mare preţ.
Adu-mi-i vii şi nevătămăţi.
Pe ceilalţi ucide-i!
Niciodată până acum nu am mai îmbrăcat străini în straiele poporului nostru.
Fie ca aceste mantii să vă protejeze de ochi duşmănoşi.
Lembas.
Pâinea de drum a Elfilor.
O mică înghiţitură este suficientă pentru a umple stomacul unui adult.
Cât de multe ai mâncat?
Patru.
Cu fiecare leghe pe care o parcurgeţi spre sud, pericolul va creşte.
Orcii din Mordor ţin acum coasta de est din Anduin.
Nici pe ţărmul de vest nu veţi fi în siguranţă.
Creaturi stranii purtând Mâna Albă au fost văzute la hotarele noastre.
Rareori Orcii făceau drumuri în spaţii deschise, în bătaia soarelui, dar o fac bine acum.
Eşti urmărit.
Pe râu aveţi şansa să vă depăţiţi inamicul până la Cascadele Rauros.
Darul meu pentru tine, Legolas, este un arc a lui Galadhrim.
Demn de îndemânarea neamurilor noastre din păduri.
Acestea sunt pumnalele lui Noldorin.
Au fost deja văzute la datorie în război.
Nu-ţi fie teamă, tinere Peregrin Took.
Îţi vei găsi curajul.
Şi pentru tine, Samwise Gamgee...
o frînghie elfă din hithlain.
Mulţumesc, doamna mea.
Ai terminat acele pumnale drăguţe şi strălucitoare?
Şi ce dar ar cere un dwarf de la Elfi?
Nimic.
Cu excepţia de a o mai privi o ultimă dată pe doamna Galadhrim-ului...
pentru că ea este mai frumoasă decât toate pietrele preţioase de sub pământ.
De fapt...
Ar fi fost un lucru.
Nu, nu, nu pot. Este chiar imposibil.
O prostie să cer.
Nu am ceva mai de preţ de oferit...
decât darul pe care deja îl porţi.
Pentru dragostea ei,
Mă tem că farmecul lui Arwen Evenstar se va micşora.
Aş fi vrut ca ea să părăsească aceste ţărmuri,
şi să fie cu poporul ei.
Aş fi vrut ca ea să fie pe corabia spre Valinor.
Această opţiune încă îi aparţine.
Tu ai de făcut propria ta alegere, Aragorn.
Să te ridici deasupra tuturor strămoşilor tăi din vremurile lui Elendil încoace...
sau să te prăbuşeşti în întuneric cu toţi cei care au mai rămas din neamul tău.
Cu bine.
Încă mai ai multe de făcut.
Nu ne vom mai întâlni din nou...
Elessar.
Rămas-bun, Frodo Baggins!
Îţi dăruiesc lumina lui Eärendil.
Mult adorata noastră stea.
Fie să-ţi lumineze calea în locuri întunecoase,
acolo unde orice alte lumini se vor fi stins în jurul tău.
Mi-am căpătat cea mai grea rană de la această despărţire...
aruncând o ultimă privire la cea care este cea mai frumoasă.
De acum înainte nimic nu voi mai numi frumos în afară de darul ei pentru mine.
Care a fost darul ei?
I-am cerut un singur fir din părul ei de aur.
Mi-a dat trei.
Gollum. Ne-a urmărit din Moria.
Sperasem că-l vom pierde pe râu.
Dar el este de asemenea şi un luntraş priceput.
Şi dacă atrage atenţia inamicului asupra locurilor pe unde suntem...
va face traversarea şi mai periculoasă.
Serveşte ceva mâncare dle. Frodo.
- Nu, Sam. - Nu ai mâncat nimic toată ziua.
Nici nu ai dormit. Să nu crezi că nu am observat.
- Domnule Frodo. - Sunt bine.
Ba nu eşti.
Sunt aici să te ajut.
I-am promis lui Gandalf că asta am să fac.
Nu mă poţi ajuta, Sam.
Nu acum.
Dormi.
Minas Tirith este cel mai sigur drum.
Ştii asta. De acolo putem să ne regrupăm.
Să lovim Mordor dintr-o poziţie puternică.
Nu este putere în Gondor care să ne fie de folos.
Te-ai încrezut destul de repede în Elfi.
Ai atât de puţină încredere în propriul tău popor?
Da, este o slăbiciune. Este o lipsă de caracter.
Dar mai este şi curaj, şi onoare care se pot găsi în Oameni.
Dar nu vei vedea asta.
Îţi este teamă!
Toată viaţa ta, te-ai ascuns în umbre.
Speriat de cine eşti, de ceea ce eşti.
Nu voi conduce Inelul sute de leghe spre oraşul tău.
Frodo...
Argonath!
Cât mi-am dorit să-i pot vedea pe Regii din străvechime!
Strămoşii mei...
Vom trece lacul după căderea nopţii.
Ascundeţi bărcile. Vom merge mai departe pe jos.
- Ne vom apropia de Mordor dinspre Miazănoapte. - Da?
Nu va trebui decât să ne croim drum prin ţinutul Emyn Muil,
un labirint de stânci ascuţite, imposibil de străbătut.
Iar dincolo de el ne aşteaptă o încercare şi mai grea.
Cât vezi cu ochii, putreziciunea smârcurilor acoperite de miasme grele
Acesta ne e drumul.
Ar fi bine să te odihneşti acum şi să-ţi recapeţi puterile.
Să-mi recapăt...
- Ar trebui s-o pornim la drum. - Nu.
Orcii supraveghează malul dinspre Răsărit.
Trebuie să plecăm doar la adăpostul întunericului.
Nu malul dinspre Răsărit mă îngrijorează pe mine...
O umbră şi-o ameninţare au început să-mi cotropească gândul.
Ceva se apropie de noi. Simt asta.
Să-mi recapăt puterile? Nu-l lua în seamă, tinere hobbit.
Unde este Frodo?
Nimeni n-ar trebui să se depărteze de ceilalţi.
Iar tu, cel mai puţin dintre toţi.
Atât de multe depind de tine!
Frodo?
Ştiu de ce cauţi singurătate.
Suferi. Văd asta zi după zi.
Eşti sigur că nu suferi fără rost?
Există şi alte căi, Frodo.
Putem alege alte drumuri. Ştiu ce vrei să-mi spui.
Şi l-aş crede un sfat înţelept, de nu mi-ar spune inima să fiu cu băgare de seamă.
Băgare de seamă? La ce?
Teamă ne e tuturor, Frodo.
Dar să lăsăm teama să ne nimicească puţina speranţă.
E nebunie curată, nu vezi asta?
Nu există altă cale!
Nu cer decât să am puterea să-mi apăr poporul!
- Împrumută-mi Inelul. - Nu.
De ce te fereşti de mine? Nu sunt hoţ. Nu eşti tu însuţi!
Ce şanse crezi că ai?
Te vor găsi. Îţi vor lua Inelul.
Şi vei ajunge să implori moartea, înainte să se sfârşească totul!
Neghiobule!
Doar întâmplarea a făcut să fie al tău! Ar fi putut fi al meu.
Ar trebui să fie al meu! Dă-mi Inelul!
- Dă-mi-l! - Nu!
- Dă-mi Inelul! - Nu.
Văd acum ce ai de gând!
Îi vei duce Inelul lui Sauron!
Ne vei vinde pe toţi!
Te arunci în braţele morţii şi ne tragi pe toţi după tine!
Blestemat să fii, împreună cu toţi cei din neamul tău!
Frodo?
Frodo!
Ce am făcut?
Te rog, Frodo!
Frodo, îmi pare rău!
Frodo?
- L-a prins în mreje pe Boromir. - Unde e Inelul?
Nu te apropia!
Frodo!
- Am jurat să te apăr. - Mă poţi apăra de tine însuţi?
Tu l-ai distruge?
Aragorn...
Elessar!
Aş fi mers cu tine până la capăt.
Până în Hăul de flăcări din Mordor.
Ştiu.
Ai grijă de ceilalţi. Mai ales de Sam El nu o să înţeleagă.
Pleacă, Frodo!
Fugi!
Domnu' Frodo!
Găsiţi jumătăţile-de-fiinţă!
Elendil!
Aragorn, fugi!
Frodo!
Ascunde-te aici! Repede!
Vino!
Ce face?
Pleacă singur.
- Nu! - Pippin!
Fugi, Frodo!
- Hei, voi! - Aici!
- Suntem aici! - Pe aici!
- Ţine! - Ştiu. Ia-o la goană!
Cornul din Gondor! -Boromir!
Fugiţi!
Nu!
- I-au luat pe ăia mici! - Nu te mişca.
Frodo... Unde e Frodo?
L-am lăsat să plece.
Atunci, ai făcut ceea ce eu n-am fost în stare.
Am încercat să-i iau Inelul.
Acum, Inelul e cu neputinţă de ajuns.
Iartă-mă. N-am priceput ce se petrece.
- V-am înşelat încrederea, tuturor. - Nu, Boromir.
Te-ai luptat ca un viteaz.
Ţi-ai apărat onoarea.
Las-o!
S-a sfârşit.
Seminţia oamenilor se va stinge.
Întunericul va acoperi totul, iar oraşul meu se va prăbuşi în ruină.
Nu ştiu ce puteri zac în mine,
dar îţi jur că nu voi lăsa să se prăpădească nici Oraşul Alb,
nici poporul nostru.
Poporul nostru...
Poporul nostru.
Te-aş fi urmat oriunde, fratele meu.
Căpitanul meu...
Regele meu.
Fie să-ţi găseşti pacea,
fiu al Gondor-ului!
Din Turnul Alb îi vor aştepta sosirea.
Dar el nu se va întoace.
Frodo!
"Aş fi vrut ca Inelul să nu fi ajuns în veci la mine".
"Aş fi vrut ca nimic din toate astea să nu se fi întâmplat."
"La fel îşi doresc toţi cei ce trăiesc asemenea vremuri,"
"dar nu stă în puterea lor să hotărască aşa ceva."
"Tot ce poţi hotărî este ce să faci
cu timpul ce îţi este dat."
Frodo, nu!
Frodo!
- Domnu' Frodo! - Nu, Sam!
Întoarce-te, Sam!
- Mă duc singur în Mordor. - Sigur că da!
Iar eu vin cu domnia voastră!
Nu ştii să înoţi!
Sam!
Am făgăduit ceva, domnu' Frodo!
Am făgăduit! "Sam Gamgee, nu cumva să-l laşi singur!".
Şi n-am de gând să-mi calc cuvântul!
N-am de gând.
Sam...
Vino!
Repede! Frodo şi Sam au ajuns pe malul de la Răsărit!
Soarta lui Frodo nu mai e acum în mâinile noastre.
tunci, totul a fost în van. Frăţia s-a destrămat.
Nu şi dacă ne păstrăm credinţa unii în ceilalţi.
Nu-i vom lăsa pe Merry şi pe Pippin pradă torturii şi ghearelor morţii.
Nu cât timp mai e strop de vlagă în noi. Lăsaţi tot ce nu e de mare trebuinţă.
Ne vom mişca mai uşor.
Hai să vânăm niscaiva orci!
Da!
Mordor...
Sper că ceilalţi au apucat un drum mai sigur.
Pas Mare o să aibă grijă de ei.
Nu cred că îi vom mai vedea vreodată.
Ba s-ar putea să-i mai vedem, domnu' Frodo.
Poate.
Sam...
Mă bucur că eşti cu mine.