Do you want subtitles for any video? -=[ ai.OpenSubtitles.com ]=-
The Lost Valentine
Sincronizată de "roeduard" pentru "The_Lost_Valentine_720p_20110130_TTL"
Traducere şi adaptare: Miss Monnyy
Ai spus că nu vei plânge.
Tu ai spus asta, nu eu.
Urăsc asta.
Să te las.
Mai ales în aceste momente.
Măcar nu mă vei vedea grasă.
Şi tocmai asta aşteptam.
Nu m-am gândit niciodată că aşa ne vom petrece prima aniversare.
Asta e trenul nostru.
Vreau să-mi scrii zilnic, să-mi spui tot.
Cum te simţi, ce ai mâncat la micul dejun...
Ce m-a obosit...
Da.
Nu, nu, nu. Caroline, vom trece peste asta.
Promite-mi că te vei întoarce.
Mă voi întoarce. O voi face. Îţi promit.
Ultimul anunţ pentru îmbarcarea trenului 37.
E în regulă, e în regulă.
Te voi aştepta.
Ai aici inima mea, ţine-o aproape şi adu-mi-o în siguranţă înapoi.
Te voi iubi întotdeauna. Caroline.
Caroline.
Un Sfânt Valentin fericit.
Bună ziua, doamnă Thomas, ce faceţi?
Dle Williams, luaţi loc.
Arăţi foarte bine.
La fel şi dvs.
Chiar îmi spuneam că o să veniţi.
Şi aşa este, la aceeaşi oră.
- Nu întârzii niciodată. - Da, presupun că aşa e.
De 25 de ani de când lucrez aici, n-aţi întârziat niciodată.
Sau în cei 40 de ani dinainte.
Nu ştiu dacă v-am povestit vreodată, dar când încă predam...
Îmi luam întotdeauna ziua liberă de Sf. Valentin să vin aici.
- Vă pot aduce ceva? Apă? - Nu, mulţumesc. Voi rămâne aici.
Am tot ce-mi trebuie.
Bine, aveţi grijă.
Şi am ieşit din direct.
Avem noi poveşti de discutat.
Doamne, ai aflat ceva de unde au dispărut fondurile pentru burse?
Domnul Figueroa nu vrea să fie intervievat.
Dar senatorul Irwin, pe de altă parte, care concurează la alegeri anul ăsta...
Abia aşteaptă să îşi împărtăşească gândurile şi amintirile.
Aici este biografia sa, poveşti oficiale...
Cartea lui, alte poveşti...
Articole scrise de el şi despre el.
Şi asta e esenţială în iniţiativa să de reabilitare.
Nu e exact ce promovăm noi în emisiune.
Exact! Şi dacă reuşeşti să faci articolul, vei aduce ceva nou.
Şi eu voi fi alături de tine, ca producătoare.
Şi nu vom mai fi blocate din cauza celor seci şi...
Poate ai nevoie de nişte apă, Julie.
Asta voi face.
- Te simţi blocată, Susan? - Nu, sunt bine.
Julie îmi povestea de senatorul Irwin, că i-ar plăcea să acorde un interviu...
Şi că e pe cale să fie ales din nou.
- Vreau ceva uman. - Senatorul e uman şi uneori interesant.
Nu e genul nostru. Suntem "Jurnalul American" şi asta facem.
E anul 1944, o tânără soţie se duce la Union Station de Sf. Valentin...
chiar de aniversarea lor, să-l conducă pe soţul ei pilot spre război.
El nu s-a întors, dar ea încă îl aşteaptă. A dispărut şi după 65 de ani...
Ea încă îl aşteaptă în staţie, merge acolo în fiecare zi de Sf. Valentin, inclusiv...
şi cel care tocmai a trecut şi aşteaptă trenul lui.
Şi?
Asta e tot.
Dar ce a mai făcut? Le-a oferit sprijin celorlalte soţii?
Merge în staţie, îl aşteaptă. E o poveste de dragoste.
Ştii de ce-mi aminteşte? De povestea cu câinele japonez.
Cel cu Akida care îl aşteaptă pe stăpânul său în gara 10 ani după ce a murit.
- Susan... - Nu, asta chiar smulge lacrimi.
Câini şi doamne care aşteaptă în gări de tren...
ca să se întoarcă cei iubiţi.
- Lucas Thomas, Susan Alison. - Bună.
Sunt nepotul doamnei care aşteaptă în gară să se întoarcă iubitul ei mort.
Lucas şi nepotul meu, Bobby, sunt foşti colegi de facultate.
Bobby i-a povestit nevestei mele povestea şi a rămas impresionată şi m-a pus
să găsesc un mod să o aducem pe bunica ta în emisiune.
Înţeleg cum ar veni, dar nu cred că...
bunica mea ar fi genul de persoană care să-şi dorească aşa ceva.
- Mersi pentru tot, Crann. - N-ai pentru ce.
Mă bucur că te-am cunoscut.
Foarte inteligent, Susan.
Voi obţine povestea.
Bună ziua. Sunt Susan Alison de la "Jurnalul American" de pe GNTV.
Bună şi scuză-mă, draga mea, dar nu ştiu emisiunea.
- Sunteţi Caroline Thomas? - Da.
Grozav. Ne-am dori să vă intervievăm pentru emisiune.
Pe mine? Cred că aţi greşit persoana...
Nu, sunt sigură că de dvs. e vorba.
Drăguţ, dar... nu mulţumesc. Scuzaţi-mă, am ceva pe foc.
Nu-i nimic, noi...
Bună ziua, v-am spus că sunt de la "Jurnalul American"?
Da, aţi spus, dar nu sunt interesată de televiziune şi cum puteţi auzi am...
Îl cunosc pe Lucas!
Sunteţi prietenă cu Lucas?
De ce nu aţi spus? Intraţi.
Simte-te ca acasă. Vrei nişte ceai?
Mulţumesc.
- Cum ai spus că te cheamă, dragă? - Susan Alison.
- Alo? - Bună, Lucas, sunt bunica.
Nu mi-ai spus că vine o prietenă a ta azi. Vii şi tu?
- Ce prietenă? - Susan Alison.
- Pentru un interviu. - E acasă la tine?
Da, bem un ceai.
Vin imediat, bunico.
Bine, scumpule, ne vedem.
- Bunico! - Bună, dragule.
Lucas. Bună, ce faci?
Bine, sunt doar puţin surprins să-mi văd "prietena" aici după...
N-am spus că eşti prietenul meu, ci doar că te cunosc.
Arbustul ăsta de trandafiri e superb!
Da, e mort.
Nu e mort! Şi e foarte special pentru mine.
Eu şi soţul meu l-am plantat acum mult timp.
- Când a fost asta? - Bunico, ne scuzi puţin?
Sigur, dragule.
Mă duc să aduc nişte ceai cu gheaţă.
- Sună foarte bine. - Mă duc.
Mulţumesc.
Ce faci aici? Credeam că nu eşti interesată de bunica.
Ştii, cred că ţi-am dat o impresie greşită.
- Serios? - Sunt aici, aşa că...
Cinci minute. Te rog.
Credem că putem spune o poveste foarte frumoasă.
Care să aibă un impact asupra oamenilor şi să-i facem să creadă în dragoste.
Ca povestea cu câinele japonez.
Povestea câinelui japonez?
Povestea dvs. le aminteşte oamenilor ce contează cel mai mult.
Da, dar nu înţeleg de ce eu.
Sunt multe femei care au trecut prin acelaşi lucru ca şi mine.
Povestea mea nu e diferită.
- Dar este. - Cu adevărat?
Te rog, spune-ne cu ce e povestea ei atât de diferită.
Păi...
dvs... aţi păstrat iubirea vie.
Îmi pare rău, dragă, dar nu cred că asta e pentru mine.
Multe femei au făcut asta. Eu doar am continuat să merg în staţie.
E atât de trist, ca viaţa ta să continue doar ca să mergi într-o staţie de tren...
Şi să aştepţi pe cineva care nu se va întoarce niciodată.
Julie, nu e toată viaţa ei, ci doar o zi pe an.
Te rog, tu petreci mult timp în fiecare săptămână
aşteptând să mă întorc de la golf.
Şi Susan petrece mult timp o dată la câteva săptămâni...
să-l aştepte pe Andrew la aeroport.
Diferenţa e că eu cobor din avion.
- De obicei. - O singură dată am pierdut avionul.
- În fine, sunt aici acum. - Gătind pentru tine, servindu-te...
Ştiam eu. Florile, lumânările... Îmi pregăteşti ceva.
Lasă-mă să ghicesc. Ai acceptat slujba din Uzbekistan.
Un angajament pe viaţă.
E un inel de logodnă.
Asta mi-am zis şi eu când l-am văzut. Că e un inel de logodnă.
Şi răspunsul tău e...
Nici n-ai pus întrebarea.
Nici n-am pus întrebarea?
Ce credeai că fac când ţi-am dat inelul?
Că te întrebam dacă vrei să vezi un film?
Cuvintele potrivite ar fi fost dacă vreau să mă mărit cu tine.
Şi, poate, ai fi putut să faci asta în privat.
Voiam să împart acest moment cu prietenii noştri.
Bunii noştri prieteni care şuşotesc afară.
Ce voiai să fac? Să spun că nu şi apoi să îmi retrag cuvintele?
Adică refuzi?
Nu, nu ştiu.
- Am spus că ne vom căsători cândva. - Da, cândva!
- Ar trebui să plecăm? - Sacoul şi cheile sunt înăuntru.
Ne e bine împreună, ne înţelegem bine.
De unde ştii? Mereu eşti în Guatemala sau Ruanda sau prin Egipt...
Asta fac eu! Mă duc în diferite locuri şi fac fotografii.
Vrei să-mi schimb slujba?
Nu.
Vrei să ne despărţim?
Andrew, e o mare diferenţă în a refuza o cerere în căsătorie...
şi a termina o relaţie.
O să te sun. Sau sună-mă tu. Cum o fi.
Păstrează inelul, gândeşte-te... Şi când mă întorc din Fiji...
Exact, Fiji.
Ce?
Nimic. Când te vei întoarce mă vei fi iertat
că te-am făcut de râs în faţa prietenilor şi eu nu mă voi mai simţi ciudat
că m-ai pus în situaţia asta şi...
ne vom întoarce la normalitate.
Promite-mi că te vei mai gândi. Că te vei gândi al noi.
Mă voi gândi, promit.
Noapte bună.
- Noapte bună, amice. - Noapte bună, Andrew.
Trebuie să fi fost groaznic pentru voi. Scuze. Am multe de gândit.
Ce e de gândit?
- Vă cunoaşteţi de mulţi ani. - E un bărbat minunat.
- E un bărbat incredibil. - Exact, ce mai vrei?
Nu ştiu.
În regulă. Bine.
Spune-mi ce se întâmplă, de fapt.
Dacă îţi vei petrece viaţa cu cineva, trebuie să fii măcar entuziasmat.
În al nouălea cer? Nu se presupune că e... magic?
Vreau doar să-ţi aminteşti că e greu să găseşti un bărbat bun.
- Aminteşte-ţi asta când merg la golf. - Bine.
- Vă ţin pumnii. - Mulţumesc.
N-ai pentru ce.
Noapte bună.
Eu vreau doar... să nu regreţi mai târziu.
Asta e tot.
- De acord? - Da.
O să te sun mâine.
Bună!
Alo.
Bună! De ce nu eşti în sala de editare?
Pentru că... Mă duc să o văd din nou pe Caroline Thomas, până obţin interviul...
Ea e noua mea prietenă.
Bine. Şi cine va edita segmentul tău? Suntem în întârziere.
Tu o să-l editezi, pentru că eşti genială. Acoperă-mă, te rog, nu pot ajunge acum.
Trebuie să închid.
Bună.
- Nu obişnuieşti să suni înainte, nu? - Îmi poţi respinge apelul.
Ce se întâmplă când te refuză cineva?
Nu mi s-a întâmplat.
Trebuie să ieşi mai des.
Unde e?
Se pregăteşte să iasă. Probabil nu te-a auzit.
Să iasă?
Iese în fiecare sâmbătă. Poate ar fi bine să ieşi cu ea.
Iese la întâlniri?
Le va citi o revistă de baseball veteranilor de la azil.
Eu... Aştept aici.
Aici era pescarul meu!
Dave, ştiu că îţi place sportul. Asta e nouă.
- Bună. - Bună.
Ai vrea să citeşti o revistă?
Phillip poate să se certe cu Yankees cât o vrea el...
dar pur şi simplu sunt buni doar la baseball.
Cine spune asta?
Haide.
În fine, asta scrie aici, oricum.
Nu e dureros? Să vadă că toţi bărbaţii s-au întors.
A devenit dependentă sa le aline problemele celor de aici.
Nu îi urăsc. Doar că mi-aş dori să nu îi mai bată pe cei care îmi plac.
Crezi că mă va lăsa să-i iau interviu?
Nu ştiu.
Ai o mare influenţă asupra ei.
Da, dar n-o voi folosi.
Nici măcar dacă te pot convinge că e o idee bună?
Nu e decizia mea. O voi sprijini în orice decide.
Pare corect.
Ştii ce, cred că e drăguţ că o sprijini.
Ne sprijinim reciproc.
După ce l-a pierdut pe bunicul şi-a petrecut viaţa îngrijindu-i pe ceilalţi.
Pe tatăl meu, pe elevii ei, pe mine, pe bărbaţii ăştia...
Avea 20 de ani. Acum vreau eu să o îngrijesc.
Eşti un bărbat de neobişnuit.
Nu prea cred.
Tu nu-ţi sprijini familia?
Familia mea e în Boston. Nu suntem prea apropiaţi.
Tata a murit acum câţiva ani şi cu mama...
Nu mă văd prea des.
Vorbesc fără rost... Scuze.
- Ai probleme cu talia? - Nu, sunt bine.
Ar trebui să laşi cureaua mai moale. Trebuie să ai vreun muşchi contractat.
Şi nu vorbeşti fără rost, purtam o discuţie.
Da... Cred că bunica ta trebuie să fi terminat.
- De ce faci asta? - Sincer?
La început speram să-l găsesc pe Neil al meu.
Erau atât de mulţi bărbaţi răniţi.
Şi am continuat să cred că totul e posibil.
Şi atunci? Asta s-a schimbat?
Da, cred că da.
Mă făcea să mă simt bine, ştii tu, să ajut.
Chiar şi acum.
Fac parte dintr-o generaţie care onorează serviciul.
Pentru ţara noastră, faţă de celălalt.
Poate sună demodat pentru mulţi.
Nu ştiu, mie nu mi se pare demodat.
Dar sună tipic familiei Thomas.
Îmi place de ea!
Nu-mi place să părăsesc o companie bună, dar trebuie să mă întorc la treabă.
Bine, Lucas, mulţumesc pentru azi.
Nicio problemă, bunico.
La aceeaşi oră, săptămâna viitoare.
Mă bucur că ai venit cu noi.
Şi eu, chiar m-am distrat!
Şi eu.
- Staţi să vă ajut. - Mulţumesc.
- Ce lucrează Lucas? - Nu ştii?
E fizioterapeut. Tocmai vă publica o carte.
- Serios? - A scris o carte de exerciţii.
A fost plăcut. Ce urmează?
Ce să urmeze?
Veţi aduce camere?
Mă laşi să fac interviul! Mulţumesc!
Scuze.
Bun. În principiu, vă vom filma
când vă spuneţi povestea, cu propriile cuvinte şi între timp...
Nu prea cred în "între timp".
Viaţa se întâmplă în timpi reali.
Când vrei să începi?
Sper că e în regulă că facem interviul aici, mă simt mai bine.
Sigur, e perfect. Trebuie să fii tu însăţi.
Eşti gata să începem?
Pur şi simplu cu cuvintele mele?
Cum vrei tu să spui.
Bine.
Cred că trebuie să începem cu începutul...
Chiar dacă cu mine şi Neil e greu să ştii când a început.
Îl cunoşteam de toată viaţa, din generală.
Dar înainte să absolvim, familia lui s-a mutat...
Şi am pierdut legătura.
Nu l-am mai văzut până în 1943.
Pe atunci eram în război... Şi plantam grădini de victorie...
şi adunam cutii şi metale pentru reciclat.
Oriunde te uitai, îţi aducea aminte.
Toţi păreau dispuşi să facă ceva bun pe timpul războiului.
Şi pentru că fiecare dintre noi aveam pe cine drag acolo.
Pe ferestre erau atârnate steaguri cu stele pentru fiecare om plecat din familie.
Toţi erau uniţi. Legată de un sentiment de patriotism.
Şi eu îmi făceam treaba lucrând pentru organizaţii.
Caroline?
- Neil! - Nu-mi vine să cred!
Janie! Janie, uite cine e aici!
- Îţi aminteşti de sora mea? - Da.
Neil Thomas, arăţi mai bine decât îmi aminteam.
Şi voi două, la fel.
Arăţi bine. Amândouă arătaţi bine.
Arătaţi foarte bine.
- Nu face asta! - E delicioasă.
Ia.
- E bun? - Da.
Aşadar eşti pilot.
- Asta înseamnă că vei merge... - Nu, rămân.
Voi lucra cu un instructor de zbor în baza de la Marină.
Atunci...
poate nu va trebui să...
Nu se ştie.
- A fost o seară drăguţă. - Într-adevăr.
Îmi place melodia asta.
- Ţie? - Da, e drăguţă.
M-am simţit vinovat că eu voi fi în siguranţă pentru că nu merg...
Dar apoi te-am văzut pe tine...
Şi dintr-o dată...
Caroline, poate nu e cel mai bun moment de a spune asta, dar...
în zilele astea nu poţi amâna.
Când mă gândesc la noi, că am crescut împreună, îmi amintesc atâtea lucruri...
Dar îţi jur...
că nu-mi amintesc niciun moment în care să nu fi fost îndrăgostit de tine.
Mi-aş dori să spui ceva!
Mi-aş dori să mă săruţi.
După o săptămână am fost logodiţi.
Şi după alte trei zile ne-am căsătorit.
Dacă războiul te învaţă ceva asta e...
Să nu pierzi timpul.
Ştiam că nu trebuie să las iubirea să-mi scape.
Ai vorbit cu Andrew?
În majoritatea timpului vorbim cu căsuţele noastre vocale.
- Ai decis ceva? - Despre inel?
Despre inel... Despre bărbat...
Mă presezi mai rău că el.
Normal, vorbesc mai mult ca tine.
- Şi asta e problema. - De când?
Credeam că îţi place să-ţi păstrezi independenta.
Ai găsit un bărbat minunat. Amândoi vă plimbaţi prin toată lumea.
Vă faceţi treburile voastre.
- Aş face orice pentru o aşa libertate. - Ei bine...
Cred că am nevoie de mai mult de atât.
Nu vom lucra la asta momentan.
Îţi voi da de făcut nişte exerciţii.
Întoarce-te.
Vreau să iei asta cu mâna stângă, pune mâna aici.
Acum te vei mişca uşor. Lasă-l mai jos, va durea puţin.
Vreau să faci mişcarea asta până... Ai simţit asta aici?
Nu te forţa.
- Ai fost grozav cu băiatul ăla. - Era la antrenament şi a făcut o entorsă.
A crezut că viaţa lui era terminată dacă nu mai putea juca.
Poţi să-l faci să mai poată juca?
Da. La un moment dat.
E greu să te recuperezi. Ia timp, nu ştii niciodată când se va întâmpla.
Şi tu? Îţi e dor de alergări?
Ce vrei să spui?
Scuze, te-am căutat pe Google, e un obicei prost al reporterilor.
Bine şi ce ai găsit?
Ei bine, domnule Thomas, am citit că erai o stea la sport în facultate...
Şi că după ce ai absolvit ai antrenat în NBA şi după puţini ani...
Dintr-o dată ai renunţat.
Ce s-a întâmplat? Ai renunţat la o slujbă bună.
Ei bine, nu şi dacă te uiţi la oamenii de acolo.
Majoritatea de acolo sunt divorţaţi, abia îşi văd copiii...
Mi-am dat seama că vreau ceva mai mult decât să merg din oraş în oraş...
Cu un grup de oameni. Şi credeam că bunica
e cea despre care vorbeam.
Da.
Aşa e.
Şi ai venit aici să vorbim despre...
Şoldurile mele.
- Despre flexor... - A, da.
Am câteva minute înainte de următoarea programare, deci dacă vrei...
Îţi pot arăta câteva exerciţii.
Grozav.
Bine. Scoate-ţi pantofii.
Nu vreau să-mi scot pantofii.
Bine. Începem cu întinderi.
Pune piciorul drept înainte şi lasă piciorul stâng în jos...
- Lasă-mă să te ajut. - E în regulă.
Bun. Vreau să te laşi pe spate spre mine.
- Bine. - Simte întinderea.
- Simţi? - Trebuie să fie logodnicul meu!
Da, el e... Alo! Bună Andrew! Mersi mult.
Da! Ei bine asta e...
E ciudat.
Bună... Andrew. Mersi, mi-e mai bine.
Unchiul meu ne-a vândut casa.
Pentru 100 de dolari la început şi 50 de dolari lunari.
Abia aşteptam să vedem tot ce vom face aici.
Lemnul era putred, plin de termite.
Dar era a noastră. Primul lucru pe care-l aveam împreună.
Nu regret nimic din ce am făcut pentru a da viaţa casei mele cu Neil al meu.
Scândurile, cuiele, vopseaua, seminţele din grădină...
Totul a fost atins de el.
E prezent în toată casa.
Mi-a construit un paradis înainte să plece.
Mama mi-a dat nişte mobilă veche, balansoarul de afară...
Eram aşezată pe el când m-a cerut în căsătorie Neil.
Ne imaginam mulţi copii alergând prin grădină.
Neil spunea...
Sigur! Vom avea nevoie de un gard să-i ţinem pe toţi înăuntru!
Îmi acorzi acest dans?
Nu! Opreşte-te!
Caroline!
N-am fost în luna de miere... Dar nimănui nu i-a fost mai bine decât nouă.
A durat un an... până când...
Creşte numărul de piloţi americani din război. Au avut loc atacuri neanunţate...
Aliaţii se unesc împotriva Germaniei şi vor continua să adune trupe...
Continuă avansul trupelor. Conflictul creşte pe Coasta Pacificului.
Vom asculta noile rapoarte de la corespondentul din Pearl Harbor.
Forţele din Pacificul Central se apropie.
Japonezii şi-au revenit, plănuiesc să ia sub dominaţie insulele...
Te preocupă că o să trebuiască să mergi?
Cred că va trebui să merg.
- Dacă nu-mi fac treaba... - Dar îţi faci treaba!
Şi aşa avem mai multe şanse să rămânem împreună.
Nu pot gândi aşa, Caroline.
Ştiam că dacă el are curajul să moară, eu trebuia să am curajul să trăiesc.
Aşa că m-am concentrat să mă simt aproape de el.
Îi scriam în fiecare zi.
Uneori chiar de două ori pe zi.
Domnule Myers! Bună ziua!
Se pare că am o scrisoare de la cineva cu acelaşi nume de familie.
Mulţumesc.
Iubita mea Caroline... Îmi lipseşti.
Am trimis un cadou pentru soţia mea şi pentru micuţul său micuţă.
Tocmai am zburat din San Francisco şi poate vom ajunge în Pearl Harbor în 7 zile.
Pentru că avem nevoie de înlocuiri şi aşteptăm o misiune.
Bătălia e acum în insulele din Carolina de Nord şi Filipine.
Armata cucereşte pe rând câte o insulă, cât cei din Marina protejează apele.
Mă gândesc la tine tot timpul, păstrez scrisoarea în buzunar,
aproape de inima mea pentru a-mi aminti că într-o zi
războiul va rămâne în urmă
şi că vom fi din nou împreună.
Uneori uit unde sunt şi mă uit în jur, aşteptând să te văd
şi apoi văd că mă priveşte un marinar urât.
Restul e al meu.
Trăiam pentru scrisorile astea.
Uneori treceau săptămâni fără nicio vorbă şi dintr-o dată primeam mai multe o dată.
Curajul oamenilor se micşora mereu când venea un poştaş de la Western Union.
Toată lumea se temea cel mai mult
să primească o telegramă.
Bună, copii, mama voastră e acasă?
Îmi pare cu adevărat rău.
Dar viaţa continua, uneori neaşteptat.
Dimineaţă s-a anunţat că armatele din Pacific sub ordinele
Generalului McArthur vor continua să se lupte împotriva forţelor japoneze
în Insulele Filipine cu cea mai mare flotă din istorie.
Pacificul a atacat în zori şi au început să se lupte cu duşmanii.
Vezi avionul pe care ţi l-a făcut tati?
Tati conduce unul chiar acum şi se gândeşte la tine.
Doamnă Caroline Thomas.
Îmi pare rău.
Poate vreţi să chemaţi pe cineva.
Departamentului Armatei regretă să vă anunţe că soţul dvs. Neil Thomas
a fost declarat dispărut în acţiune.
Nu e mort.
Nu ştiu...
Dispărut nu înseamnă mort.
Nu.
Soţul meu nu e mort.
Dispărut nu înseamnă mort.
Şi din acea zi, adevărata aşteptare a început.
Cred că voi intra în casă acum.
Eşti bine, Caroline?
Doar puţin obosită, atâta tot.
O lăsăm puţin, continuăm când revine.
Sună la 112!
E la Terapie Intensivă, am ajuns de curând.
Crann vrea să ştie ce face.
Sper că nu e vina noastră.
Încă eşti aici!
Da, eram îngrijorată... Sunt îngrijorată.
A făcut un preinfarct, îi vor face nişte analize şi ne vor spune cauza.
Îmi pare foarte rău, mă simt responsabilă.
Nu, nu ai de ce.
Dacă i-a făcut rău să vorbească...
În ultimele zile a fost mai fericită că niciodată.
A redevenit acea tânără îndrăgostită.
Poftim. S-a răcit.
Mersi.
Sper că atunci când o să fiu bătrână să am pe cineva ca tine să mă îngrijească.
Ca mine?
Nu. Ea e mai puternică decât mine.
Eu simt că...
Vreau doar să fac ce e bine pentru ea.
Da, ştiu că asta faci.
Tu "repari" lumea.
Cum repari o inimă care n-a fost frântă?
Era o tânără când el a plecat...
N-a existat niciodată alt bărbat...
A avut o singură iubire toată viaţa.
Cine mai are parte de aşa ceva?
De iubirea adevărată.
Nu are inima frântă.
Ea niciodată n-a renunţat la iubirea ei.
Ar trebui să mă întorc.
- Mersi... că ai aşteptat. - Sigur.
Desigur. Uite, poftim...
Datele mele dacă vrei să mă suni dacă...
Mersi.
Ai nevoie de orice.
S-a terminat.
Nu putem suspenda câteva săptămâni până îşi revine?
Şi apoi, ce?
O grăbim şi îi provocăm alt infarct ca apoi să ne dea familia în judecată?
Cu cine mai putem continua?
O TARA PENTRU CARE MERITA SA MORI
- Alo, sunt Susan. - Susan, logodnica mea?
Susan care credea că vom vorbi despre asta când te întorci.
- Cum e în Fiji? - Frumos, romantic...
Singuratic.
- Abia aştept să te văd. - Şi când te întorci?
Nu ştiu, am cunoscut nişte băieţi care construiesc o barcă superbă...
Şi m-au invitat să rămân o vreme până o termină...
Şi poate să navighez cu ei.
- Credeam că abia aştepţi să mă vezi. - Aşa e!
Dar, Susan, asta e o chestie unică în viaţă.
Da. Bine. Bucură-te de "chestia ta unică în viaţă".
Şi încearcă să nu te rătăceşti.
Te sun curând. Pa.
- Alo! - Bună şi ţie.
Bună... Ce mai face?
Puţin slăbită, dar doctorii au spus că îşi va reveni.
A întrebat de tine.
De mine?
A întrebat ce faci. De ce nu răspunzi la uşă?
Pentru că nu e nimeni...
Nu poţi să spui că n-am sunat înainte să vin.
Da! Şi nu poţi să spui că nu zâmbeam când ţi-am spus că nu poţi rămâne.
Am temă.
Temă?
Da. Mă duc mâine în Washington şi trebuie să mă documentez.
Bine.
- Atunci ne vedem când te întorci. - Bine.
Auzi.
Cred că ar trebui să-ţi spun că şeful nu crede că e o idee bună să continuăm.
Şi a anulat proiectul.
Cred că bunica va fi dezamăgită.
Atunci... Ce vei face?
Voi lua interviuri oamenilor care fac bine.
Nu... Voiam să zic...
Ce...
Faci...
Acum?
Ştiam că nu trebuia să deschid uşa.
Vrei să plec?
Nu.
Dar cred că trebuie.
Trebuie să aperi în ce crezi, e nevoie de curaj şi convingere.
Am fost binecuvântat şi fiecare luptă pe care am dus-o, a avut o recompensă.
Şi nu vreau să pară că am terminat.
Încă intenţionez să lupt cât alţii mai cred în mine.
Sunt sigură că în mulţi ani ce vor urma.
A fost grozav, băieţi.
- Mulţumesc, domnule senator. - Cu plăcere.
Mulţumesc că mi-aţi acordat timpul dvs.
Vă rog să mă anunţaţi când va fi transmis interviul, să mă pot uita.
Dacă vă pot ajuta cu ceva cât sunteţi în Washington, anunţaţi-mă.
Mulţumesc.
De fapt...
- Alo! - Susan, sunt Irwin. Am găsit ce mi-ai zis.
Ce rapid.
- Asistenta mea ţi-l trimite pe mail. - Mulţumesc, dle senator.
N-ai pentru ce.
- Sună grozav! - Genial.
Bună, ce faci?
Am nevoie să-mi faci o favoare.
Îţi retrimit un e-mail, vreau să afli cum pot contacta orice rudă a lui...
Jeffrey Billings din apropierea Texasului.
- E Lucas, trebuie să închid. - Lucas?
- Bună! - Bună.
Ce face fata noastră?
E în salon acum, se odihneşte.
- Bună, dragule. - Mersi.
Şi părinţii mei tocmai au ajuns din New York, va fi o surpriză plăcută.
- Cum e în Washington? - Misiune îndeplinită.
Mi-am schimbat biletul de avion, mă duc în Texas.
În Texas?
Ştii ce au făcut după ce bunicul tău a fost declarat dispărut?
Sunt sigură că au făcut tot ce au putut.
Ştiu că bunica l-a căutat ani întregi.
Şi ştii că au supravieţuit doi americani
din ultima misiune în care a zburat bunicul tău?
Doar unul, pe nume Roberts. Şi nu mai e supravieţuitor, a murit curând după aceea.
De fapt, mai e unul. Îl cheamă Jeff Billings.
Armata a spus că a mai scăpat cineva, dar s-au amestecat actele
şi a fost declarat mort la datorie,
până când a murit de cauze naturale acum câţiva ani şi abia atunci
au rezolvat cu actele şi presupun că bunica ta încetase căutarea.
Cred că e cam târziu să mai aflăm ceva.
Ei bine... Morţii vorbesc mereu, Lucas.
Bună. Domnul şi doamna Billings?
Sunt Susan Alison, am vorbit aseară cu dvs. din Washington.
- Bună, sunt Anne, el e Blen. - Bună.
- Eşti fata de la televizor? - Da, eu sunt.
Fata de la televizor.
- Vă pot aduce ceva de băut? - Nu, mulţumesc.
Mulţumesc că aţi acceptat să ne vedem.
Nu ştiu cât vă putem ajuta.
Am crescut auzindu-l pe tata vorbind despre locotenent.
Spunea că i-a salvat viaţa, dar nu s-a auzit nimic de el.
Staţi puţin, locotenentul Thomas i-a salvat viaţa tatălui tău?
Da, doamnă.
Amândoi ajunseseră în golf şi erau foarte răniţi...
Au fost paraşutaţi până pe pământ. Au rămas acolo până când i-au găsit
localnicii de acolo şi i-au dus la americani.
- Dacă l-au putut ajuta pe tatăl dvs... - Locotenentul i-a cedat locul.
Căruţa putea transporta doar o persoană. Locotenentul a decis să rămână.
Tata era mult mai rănit şi l-a trimis să primească ajutor.
Adu-i scrisoarea.
Ce scrisoare?
Prima scrisoare pe care a scris-o tata după ce l-au salvat.
În fine.
Aia a fost ultima dată când l-a văzut în viaţă pe locotenent.
A încercat să-l găsească după ce a încetat războiul, dar a aflat că era dispărut.
Şi locotenentul Thomas a rămas în junglă?
A rămas acolo cu cei care l-au găsit.
Cel puţin nu era singur.
- Poftim, dragă. - Pune-o aici.
SFÂNTA BIBLIE
Cred că mama a păstrat-o în Biblie să-şi amintească că totul e în mâinile Domnului.
Cred că tata ar fi vrut ca soţia locotenentului să primească scrisoarea.
Poftim.
În sfârşit acasă, nu?
Salutare!
Bună, am fost la spital, dar mi-au spus că nu v-au putut controla.
Ce faceţi?
Mă bucur să te văd... Şi când îţi dă drumul putem vorbi.
Să-ţi prezint părinţii mei. Mama mea, Maggie.
- Bună ziua. - El e tatăl meu.
- Bună, mă bucur să te cunosc. - Bună ziua.
Ni se pare că deja te cunoaştem doar pentru că te vedem la televizor.
Mă bucur că vă place emisiunea.
Am o surpriză pentru dvs.
Neil, tatăl tău i-a salvat viaţa acestui bărbat.
A avut ocazia să fie salvat, dar a pus viaţa bărbatului ăstuia mai presus de el.
Jeff Billings nu a aflat ce s-a întâmplat cu soţul dvs.
Dar în scrisoare este menţionat tribul Morang şi voi merge să investighez.
Crezi că e posibil să-l găseşti?
Cineva de pe acolo trebuie să ştie ce s-a întâmplat în junglă.
Şi voi afla.
Îţi promit.
I-ai promis?
Am fost puţin optimistă, recunosc, dar trebuia s-o fac.
Nu eşti deloc relevantă.
Asta e treaba mea, tu m-ai pus să scriu povestea.
- Ţi-am anulat proiectul, ţii minte? - Da, dar dacă noi...
- Nu! - Te rog lasă-mă...
- Nu! - Să-ţi explic...
Nu!
Bine. Atunci îmi voi lua liber o săptămână.
De trei ani nu mi-am mai luat concediu şi sunt obosită.
- Vorbeşti serios? - Da.
- Poate nu-ţi mai găseşti slujba după. - Bine. Dacă asta crezi tu.
O poţi face să raţionalizeze?
Nu sunt niciodată de acord cu Crann, dar ai doar un nume.
De fapt, am un loc.
- În peninsulă Batan. - Nu ştii dacă e de acolo.
Era localnic, aşa scria în scrisoare.
Şi eu sunt din New Jersey, iar aici nu e New Jersey.
N-o voi lăsa pe Caroline Thomas să moară fără să afle răspunsurile la căutarea ei.
Pentru că te-ai îndrăgostit de nepotul ei.
Ştii ce... Nepotul ei e de treabă, dar ţin la Caroline.
Ce e, Susan?
- Ce s-a întâmplat? - Nimic.
Aproape nimic.
- Ce mai e cu Andrew? - Lucrez la asta.
Mă voi îndepărta de Lucas.
Sigur? Pentru că pare că-l placi cu adevărat.
Putem vorbi de altceva? Da? Mă îndepărtez de Lucas.
Uite... Mă îndepărtez... Nu e niciun Lucas.
Am înţeles.
Ţi-am adus ceva.
Asta te va ajuta să fii flexibilă, sănătoasă şi sper că...
Şi fericită.
Face toate astea?
Da, când te învăţ cum se foloseşte.
Nu... îl pot accepta.
Ştiu că eşti ocupată cu slujba şi că te interesezi pentru bunica...
Dar m-am întrebat când ai timp de tine.
Alerg.
Ţi-am adus flori.
E un detaliu prietenesc ca să-ţi acorzi un moment...
Să te înclini în faţă cu spatele drept şi să miroşi aroma trandafirilor.
Iubesc trandafirii!
- Nu pot. - De ce nu?
E doar un cadou. Pentru tot ce ai făcut.
Cred că ar fi bine dacă ne-am comporta într-un mod prietenesc.
Prietenesc? Bine.
Prietenesc să fie.
Îmi placi.
Dar acum sunt implicată cu altcineva.
Şi...
Am nevoie să-mi dau seama mai întâi ce simt pentru el.
Trebuia să spui asta, nu?
Acum îmi placi şi mai mult.
Asta e cel mai exact? În nordul lui Batan.
Şi coordonatele?
Pilotul ştia coordonatele?
Nu ţi-am zis? Devine o vedetă.
Ai dreptate, mama.
Uite toate astea.
N-aş putea fi mai mândră.
E puţin incomod pentru mine.
De ce?
Nu cred că va veni lume. Cine vrea o carte de exerciţii cu autograf?
Ai ajutat multă lume. Vor să te cunoască.
Noi vom fi aici.
De ce n-o întrebi pe Susan?
E drăguţă.
Vă rog să încetaţi.
Are iubit. Nu sunt şanse.
Îmi pare rău. Părea că e ceva între voi.
Nu. Nu e nimic.
Sunt de acord cu bunica. Părea interesată.
- A menţionat că are iubit de câteva ori... - Nu te mai grăbi.
Îţi place de ea. Se vede.
Poate că bărbatul de care vorbeşte...
Nu e alesul.
- Ce faci aici? - M-am întors cu o zi înainte.
Aş fi vrut să mă suni să vin să te iau.
Dacă vrei, poţi să mă duci mâine.
Pleci iar mâine?!
Nu, nu, nu... Stai să...
Să începem din nou. Îmi pare rău.
Am fost într-un avion 12 ore şi am nevoie de o îmbrăţişare.
Bine.
Ce tot investighezi atât?
Ăla e Batan? Ce se întâmplă?
Îţi aminteşti povestea de care ţi-am spus? Cu doamna al cărei soţ
a dispărut în al doilea Război Mondial... Ei bine, încerc s-o ajut să-l găsească.
- După mai mult de 60 de ani? - Da.
Doar că acum ştiu unde a fost şi numele ultimul bărbat care l-a văzut.
Morang.
Mai ai contacte acolo care să ne poată ajuta?
Da, cunosc ceva persoane acolo... Cu care n-am mai vorbit de o vreme...
E iubirea vieţii ei şi nu ştie ce s-a întâmplat cu el.
Nu trebuie să mai spui nimic. Aş face orice pentru iubire.
Nu vreau să te rănesc.
Sigur că nu. Normal că nu.
Îmi pare rău, Andrew. Nu suntem pregătiţi.
Da, speram că poate...
Dar presimţeam asta.
Nu suntem alături de celălalt. Nu e vina ta, nici a mea, ci doar...
Aşa e.
Te vezi cu altcineva?
Nu.
De ce ai crede...
Nu.
Îmi poţi trimite pe mail tot ce ai găsit de soldatul pierdut?
Da.
Ce se va întâmpla cu noi? N-ar trebui să mai vorbim?
Acum nu.
Trebuie să lămuresc unele lucruri acum.
Îmi voi suna contactele de acolo şi voi vedea dacă ştie cineva ceva.
Mulţumesc că te-ai comportat atât de decent.
Bună. Îmi semnezi asta, te rog?
- Nu pot. - De ce nu?
Pentru că n-am scris-o eu.
Îmi pare rău.
Bunica ta m-a sunat şi mi-a zis să trec. E foarte bine pentru tine.
Te felicit.
Mulţumesc.
Ţi-am spus că s-a întors să le citească veteranilor?
Sunt foarte fericită că e bine.
- Apropo de ultima dată când am vorbit... - Nu trebuie să-mi explici...
Nu. De fapt, cred că ar fi trebuit... Voiam să te sun, dar...
Chiar îmi pare rău, dar trebuie să continui cu autografele.
Poate vom vorbi altă dată.
Sigur.
- Te-ai întors! - Da, m-am întors.
- Ce s-a întâmplat cu misiunea imposibilă? - Andrew se ocupă de asta.
I-am promis lui Caroline, dar acum trebuie să-mi salvez cariera.
- Trebuie să-ţi spun ceva... - Bine.
Tocmai am aflat acum câteva minute.
Ce? Ce se întâmplă cu biroul meu?
Nu mai ai birou! Ai renunţat!
- N-am renunţat. - Poate am înţeles greşit.
Ne aşteptam să te întorci după ce-ţi aranjăm biroul tău public.
Public?
Ai grijă!
- De ce aţi început cu fondurile de bursă? - Nu aveam bani de facultate...
Arată foarte bine.
Bună. Andrew, sunt Susan. N-am mai auzit nimic de tine, aşa că sună-mă, bine?
Când poţi. Spune-mi unde eşti.
Căsuţa vocală este plină.
Scuzaţi-mă. Bună ziua. CUm e să fiţi inspiraţia pentru...
Mă scuzaţi.
Bună, Andrew. Te-am sunat săptămâni întregi şi am crezut că mi-ai blocat numărul.
Nu. Lucrez şi...
Încerc să trec peste.
Îmi pare rău.
Nu, nu-i nimic. Aveai dreptate, aşa e mai bine, nu eram pregătiţi.
De fapt, sunt în Abucay, Batan. Am informaţii pentru tine.
Caroline!
Caroline! Bărbatul ăla, Morang... L-am găsit!
- Deci... Îl pot vedea la televizor? - Da şi el te va putea vedea pe tine.
E ca şi cum aţi fi în aceeaşi cameră.
E incredibil!
Eşti bine, bunico?
Bine, aproape suntem gata.
Uite-l!
Bine, domnule Morang, sunteţi online.
Bună ziua. Doamna Thomas?
Bună ziua, domnule Morang. Vă rog, spuneţi-mi Caroline.
E o onoare să vă cunosc după atâta vreme.
Da. Sunt foarte recunoscătoare pentru ocazie. N-am crezut că e posibil.
Domnule Morang... Ştiţi ce s-a întâmplat cu soţul meu?
Da, ştiu.
Prima dată când l-am văzut era grav rănit.
Ajutaţi-l, ajutaţi-l mai întâi pe el.
Celălalt era într-o stare foarte gravă.
- E foarte grav. - Vă rog, ajutaţi-l pe el.
Era un om foarte bun.
- Unde mă duceţi? - La americani.
- Nu, duceţi-l mai întâi pe el. - Va întârzia o săptămână.
- Nu putem face călătoria de două ori. - Acordaţi-i această şansă.
E loc doar pentru unul. Ea nu se va mai risca din nou.
Luaţi-l.
Vei fi bine, Billings.
Vei fi în siguranţă.
Ţi-e foame?
Thomas avea fotografia dvs. cu un bebeluş în buzunar mereu.
Ai aici inima mea, ţine-o aproape şi adu-mi-o în siguranţă înapoi.
Te voi iubi întotdeauna. Caroline.
Îmi amintesc de câte ori se ruga la Dumnezeu să vă ocrotească.
Thomas s-a făcut bine şi ni s-a alăturat nouă.
Uneori se apropiau patrule japoneze. Dacă îi vedeam, îi omoram.
Uneori uitau să mai vină şi atunci mergeam noi să-i căutăm.
Totul e bine, Morang, va fi bine.
Jos!
Jos.
Urcă în barcă!
- Du-l undeva în siguranţă. - Eşti rănit?
Du-l undeva în siguranţă!
Mă voi întoarce.
Domnul este apărătorul meu... Nu mă va părăsi niciodată...
Mă lasă pe iarbă proaspătă... Mă conduce spre fântâni liniştite...
Şi îmi reface forţele...
Mă conduce spre drumul corect... Şi mă face să-I onorez numele...
Chiar dacă trec printr-o vale întunecată, nu trebuie să mă tem de nimic...
Pentru că Tu eşti alături de mine.
Caroline.
L-am îngropat pe Thomas lângă stânci.
Domnule Morang, credeţi că mai puteţi găsi locul acela din nou?
Mi-l amintesc.
Foloseşte dubla unu şi trei. Mulţumesc.
Toţi anii ăştia... Şi acum a aflat.
Nu ştiu cum să-ţi mulţumesc.
Chiar mă bucur că am putut face asta pentru ea.
Julie aproape a terminat, vom pleca imediat şi veţi putea avea intimitate.
- Nu vrei să rămâi? - Nu vreau să fiu în plus.
Mi-ar plăcea să rămâi.
După sesiunea de autografe, am crezut că nu vrei să mă mai vezi.
Îmi pare rău. Am fost puţin dezamăgit după ce te-am văzut cu iubitul tău.
Ce? Când a fost asta?
Cu câteva zile înainte de autografe. Erai cu un bărbat şi-l îmbrăţişai
foarte entuziasmată.
Asta nu era...
Era despărţirea.
Despărţirea?
Atunci... Ce se va întâmpla acum?
Acum... Armata va aduce corpul bunicului tău înapoi.
Vor începe procesul de identificare şi am înţeles că va dura ceva...
Şi când vor termina, trupul va fi îngropat...
- Te holbezi la mine? - Da.
Da? De ce? Pentru că mă placi.
Da, doar puţin.
Trebuie să mă întorc la muncă pentru că am un segment foarte important...
Da...
Chiar vrei să te las să pleci acum?
Mai târziu.
- Ce face mătuşa Janie? - Are alt nepot...
Mi-a zis că mi-a trimis fotografii, dar nu le văd.
Trebuie să le descarci mai întâi, bunico. Fă click pe butonul de acolo.
Uite-te la asta!
- Bună, o căutam pe dna Caroline Thomas. - Bună ziua, sunt nepotul dumneaei.
Doamnă Thomas, sunt comandantul Brady, iar el este ofiţerul Harris.
Din partea armatei Statelui Unite am venit să vă informăm
că trupul soţului dvs, locotenentul Neil Thomas
dispărut timp de 66 de ani,
a fost recuperat.
Sunt onorat să vă înmânez obiectele personale ale soţului dvs.
care au fost recuperate.
Am fost autorizat să vă informez
că armata a sugerat că soţul dvs. să fie decorat
datorită curajului de a înfrunta duşmanii, curajul de a-şi îndeplini datoria.
Locotenentul Neil Thomas va fi decorat postum cu
cu steaua argintie şi Crucea Armatei.
Mulţumesc.
Vă mulţumesc foarte mult amândurora.
Ai aici inima mea, ţine-o aproape şi adu-mi-o în siguranţă înapoi.
Te voi iubi mereu.
Ce faci? Ia aia de acolo!
Bunico, serios, nu va creşte nimic aici.
E primul trandafir pe care bunicul tău l-a plantat când am cumpărat casa.
Ştiu, bunico, dar... Nu se va întoarce.
- A murit. - Poate că nu.
Poate că mai e viaţă în rădăcini.
Taie-i doar vârfurile, acordă-i măcar o şansă.
Bine.
Nu cred în renunţare.
Ai biroul tău din nou.
M-am gândit că i l-ai dat altcuiva.
Nu. Asta va fi cea mai bună poveste pe care am făcut-o vreodată.
Când şi unde se va întâmpla?
În staţia de tren, de Sf. Valentin. Senatorul Irwin a tras nişte sfori.
Foarte bine... E aşa de bine!
Vom filma de la mijloc, bine? Şi apoi schimbăm...
Bună! Aţi ajuns la timp.
Sunt foarte fericită că sunteţi aici.
Mă întorc imediat. Cinci minute.
N-am fi pierdut asta pentru nimic în lume. Sf. Valentin fericit, mamă.
Mă bucur să te văd.
Şi pe tine.
Caroline, eşti bine?
- Cu siguranţă şi îţi mulţumesc din nou. - N-ai pentru ce.
Trenul va ajunge în câteva minute. Îl vor aduce pe soţul tău prin acel tunel.
Caroline, nu trebuie să faci nimic. Doar aşteaptă, cum ai făcut mereu.
Şi nu-ţi face griji pentru camere, da? Prefă-te că nici nu sunt.
- Doamnă Thomas, ce faceţi azi? - Bună, dle Williams, arătaţi foarte bine.
La fel şi dvs.
Chiar îmi spuneam că e şi vremea să ajungă şi frumoasa Caroline Thomas.
Şi aşa este, la aceeaşi oră.
- Nu voiam să întârzii. - Nu, sigur că nu.
Soţul meu se întoarce azi.
Da, aşa mi s-a spus.
În formaţie.
- Haideţi în casă, trebuie să-mi ud florile. - O fac eu pentru tine, mamă.
Nu, dragul meu.
Susan, ce ai făcut pentru bunica a fost incredibil de generos.
Ei bine, îmi place familia ta. A fost o plăcere să-i cunosc.
Chiar dacă ai rămas cu mine pe cap?
Da, ei bine, nu eşti aşa rău.
Mi-ar plăcea să-ţi cunosc familia într-o zi.
Poate o vei face în curând.
Serios?
Da. Am vorbit cu mama aseară.
E grozav.
Da. N-am fost prea apropiate, dar e bine.
Când ai fost acasă ultima dată?
Cred că atunci când mai trăia tata.
Erau vremuri foarte fericite.
Şi îmi e teamă că va fi diferit fără el.
Uneori diferit poate fi bine.
Neaşteptat.
Ce zici dacă vin cu tine când mergi?
Ar fi diferit. Şi bine.
Traducere şi adaptare: Miss Monnyy
Sincronizată de "roeduard" pentru "The_Lost_Valentine_720p_20110130_TTL"
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro
Vă rugăm să evaluaţi această subtitrare la adresa www.osdb.link/49d84 Ajuta alţi utilizatori să aleagă cele mai bune subtitrari