OMUL DE PE PĂMÂNT
Traducerea, adaptarea şi sincronizarea: subs.ro TEAM (c) www.subs.ro
Traducătorii din subs.ro TEAM: AMC, Lovendal, Meredith Grey, Wishmaster
Sincronizarea textului: Cătă, AMC, Lovendal
Corectarea şi revizia generală a textului: AMC, Lovendal
Bună, amice.
Ştii că e momentul, nu-i aşa?
Încerc să nu mă gândesc la asta.
Amice, ai nevoie de ajutor?
Desigur.
Vrei să ne spui despre ce naiba a fost vorba?
Nu-mi place să spun "bun rămas".
E timpul pentru o petrecere de bun rămas, John.
Ne-ai cam făcut probleme, ştii?
Ai fi putut aştepta măcar câteva minute.
Te-am fi servit cu mâncarea pe care ţi-am pregătit-o aşa cum vrei.
Îmi cer scuze, Harry.
Te-ai decis să te muţi aşa de repede numai cu câteva zile în urmă.
Ai catedra de istorie de la Stafford.
Aş vrea eu.
Ei bine...avem "taquito", aripi de pui prăjite şi bere.
Dacă am fi avut ceva mai mult timp, făceam o masă mai împărătească.
Pare ca o masă pentru câini.
"Taquito" e OK.
O să vină în curând şi Art, împreună cu unul din studenţii săi.
Şi George vine pentru tine?
- George s-a răzgândit? - Încă n-a sunat.
O, Dumnezeule! Ce-i ăsta?
Pare a fi ca un tablou de Van Gogh, dar nu l-am mai văzut înainte.
E unul original, John?
Nu, e doar un cadou pe care mi l-a dat cineva.
Ce copie reuşită!
Pot să mă uit puţin mai aproape?
Te rog, da.
Da, e acelaşi stil ca a lui Van Gogh.
Da...Se află ceva scris pe spate.
"Prietenului meu, Jacques Borne."
- Cine era? - Cineva pe care îl ştia, cred.
O deducţie ca lumea, "Sherlock".
Cred că îţi dai seama cât valorează.
Ei bine, uneori, nu cred că m-ar interesa banii pentru a-l vinde.
- Pune lucrurile ălea în bucătărie. - Nu, am să le pun în baie, John.
Gazul merge, la fel şi curentul.
Să stăm cât putem, până când vor veni după mobilă să o ia în după-amiaza aceasta.
Ce bine să aud asta.
Nu pot să-mi aduc aminte de numele tău.
Lasă.
Putem face exerciţii yoga?
Putem face yoga tantrică.
Deci vei pleca...Mai devreme decât am estimat noi.
A venit timpul adevărului.
- Ai vreo problemă? - Nu.
Nu...Ştii că am vrea să te ajutăm.
Sunt recunoscător pentru asta...vorbesc serios, dar nu-i nicio problemă.
Acum chiar că sunt curios...
- De ce pleci? - Ne vei spune?
Dai cu piciorul în cariera de profesor şi
în posibilitatea de a deveni şef de catedră.
Şi nici măcar nu ştii unde te vei duce?
Am o anumită frică şi... în definitiv am mai făcut asta înainte.
Nu ştiu...eşti prea tânăr ca să mai fi făcut asta înainte.
Dacă cineva are ceva de pierdut, atunci tu eşti ăla.
Orice femeie ar fi făcut orice... ăsta e secretul.
- Lucrul ăsta l-ai citit? - Termină, Harry.
Uau! Puteţi trage cu ăsta?
Ce naiba...?
Ce vânezi?
Un cerb sau un urs mare.
Mulţi oameni pot doborî un cerb cu o armă cu ţintă optică.
E arma cea mai bună.
E minunată.
Bine.
Deci...
Poţi avea ceva mai grozav?
O, Doamne. E amuzant.
Bună, John!
O ştii pe Linda? Am avut-o semestrul trecut.
O altă "victimă" care trece pe acasă pe la mine pentru a-mi spune bun rămas.
Toate lucrurile sunt aici?
Lucruri arheologice.
Dr. Jenkins este un profesor minunat.
Ooo...e foarte politicos din partea ta.
E foarte adevărat.
Ţine...ceva care să citeşti pe drum, amice.
"Umbra peşterii - despre omul paleolitic" de Arthur Jenkins.
Am publicat ce-ţi place.
Abia aştept s-o citesc. Mulţumesc.
Bună.
Toţi...asta e Linda, Linda ăştia sunt...toţi.
Linda, bună.
Deci...
Unde te duci, John?
John ne-a spus deja.
John are un gând.
Sunt peste tot, nu-i aşa, John?
Deci, este vreo problemă?
Nu! Îmi place doar să mă mut dintr-un loc în altul.
E o chestiune personală.
Şi nu e o chestie de care să te mândreşti.
Îmi pare rău, nu am des aşa ceva...
Am avut discuţii de când vă aflaţi aici şi...
Am asta.
"Johnny Walker" verde.
N-am avut niciodată unul verde.
De ce te-au plătit?
E doar un suvenir din Franţa.
Dar îmi pare rău că nu am parte decât de căni de plastic.
E un sacrilegiu pe care îl voi tolera.
Voi face eu onorurile.
Vino la tata.
Veniţi cu cănile...haideţi.
Bine, aşa...
Scuză-mă...Art!
- Nu beau. - Nici eu.
Bine. Haideţi, veniţi în cerc.
Ei bine, viaţă lungă şi mult noroc prietenului nostru respectat,
care se numeşte John Oldman.
Să ajungă în locul care îl merită, oriunde se duce.
- Ţine. - Deci...
- Noroc. - Noroc.
E bun.
Scuzaţi-mă.
John, la toţi ne pare rău că pleci.
Cu adevărat.
Bine.
Am terminat cu asta. Ce vom în restul după-amiezii?
Poate facem o petrecere bună.
Cu asta, poate?
Ce-i aia?
E un sfredel ce are un vârf ascuţit.
Din epoca timpurie al Cro-Magnon-ului.
Pot să-l văd?
Desigur.
Da, într-adevăr, aşa e.
Ce este un...sfredel?
Un sfredel e un instrument din epoca de piatră,
pentru a scrijeli lemnul şi oasele,
şi în special era folosit pentru a face harpoane.
Cro-Magnonii făceau instrumente din piatră. Deci...e o mostră nemaipomenită.
Bine...ce e un Cro-Magnon?
Cro-Magnon este ultima etapă din evoluţia omului.
Piatra vorbeşte, nu-i aşa, Art?
De unde ai făcut rost de ăsta?
L-am găsit într-un magazin de antichităţi.
Ce noroc pe capul tău!
Eu am săpat pentru o chestie de genul ăsta.
- Pot să...? - Da.
Poate că...
...mă bucur că aţi făcut asta.
Ce să facem?
Adică...te referi că am trecut aici?
- Poate că da. - În mod sigur.
Mulţumesc.
La fel şi noi, la fel şi noi.
Ce bine că n-ai fugit pur şi simplu.
Mulţumesc.
John, ce se întâmplă? Eşti "cel mai dorit dintre americani". N-o să te părăsim.
Da, haide, e între prieteni.
Noi prieteni.
Lăsaţi.
Creezi un mister.
E clar că ai ceva de spus. Aşa că spune.
- Poate că... - 10, 9, 8, 7...
Harry, termină.
Cred că e ceva ce-am încercat să vă spun.
N-am mai făcut asta înainte...
Vreau să vă pun o întrebare prostească.
John, noi profesorii răspundem la întrebări prosteşti tot timpul.
Hei!
Dacă un om din era Paleolitică...
...ar supravieţui până în prezent?
Ce vrei să spui prin "supravieţuieşte"?
- Că e nemuritor? - Da.
Cum ar fi?
Ştiu eu nişte tipi de genul acesta.
Este o idee foarte interesantă.
Ce...lucrezi la o povestire SF?
Să spunem că da. Cum ar fi?
Destul de plictisitor.
Vorbind serios, titlul cărţii lui Art s-ar putea referi la oricare din noi.
Dan..."omul de grotă"?
Ei bine, anatomic nu există nicio diferenţă dintre omul de Cro-Magnon şi noi.
Cu excepţia faptului că era mai înalt.
Care e avantajul de a fi înalt?
E mai bine să fii înalt, draga mea.
Cei înalţi şi slabi iradiază mai bine căldura.
Dar ar fi un "om de grotă", nu?
Nu, ar fi un om din Paleolitic, de aproximativ 140 de secole.
Da, aproximativ.
Şi diferit faţă de ceilalţi. Mă refer la inteligenţa normală.
Ei bine, noi suntem la acelaşi nivel de inteligenţă faţă de un om din Paleolitic.
Numai că ei nu ştiu atât de multe.
Şi omul lui John ar învăţa.
De fapt, dacă ar fi avut o minte care să dorească să cerceteze,
cunoştinţele sale ar fi fost uimitoare.
Dacă dacă o să scrii aşa ceva, lasă-mă să mă uit şi eu peste povestire.
Bine.
Dar ce l-ar face pe acest om să-l menţină în viaţă?
Să vedem ce are de spus biologul.
Spune "îngheţată".
Bine, intru şi eu în joc.
Bine.
În termeni SF, aş spune...
...o perfectă regenerare al celulelor corpului în special în organele vitale.
De astfel, corpul omenesc pare a fi proiectat să trăiască 190 de ani.
Şi moare mai devreme datorită "otrăvii cu efect lent".
Poate că e ceva adevărat, ceva ce ceilalţi din istorie nu s-au înşelat.
Ca faptul că mănâncă, bea apă şi respiră?
Datorită timpurilor moderne,
aş extinde vieţile noastre într-o lume care...nu e pentru a trăi.
Iată ce se poate întâmpla.
Pancreasul se transformă total în 24 de ore,
stomacul la fel şi în 3 zile, tot corpul.
În 7 ani, dar procesul se dereglează.
Se acumulează toxine care produc disfuncţii serioase.
Dacă cineva în sistemul său imunitar,
ar avea o dezintoxicare perfectă, o reînnoire perfectă, atunci da,
el ar putea să prevină moartea.
Acesta e un secret pe care noi ne-am place să-l ştim.
Chiar aţi vrea să ştiţi asta?
Să trăiţi 14.000 de ani?
Ei bine, dacă aş fi sănătos, de ce nu?
Da!
Ce şansă avem să învăţăm?
Nu vă e foame?
- Da. - Da.
Ştiţi, dacă mă gândesc mai bine, cred că e posibil.
Orice e posibil, nu-i aşa?
În definitiv, un secol e magie, un alt secol e ştiinţă.
De Columb ziceau toţi că e nebun, Copernic...
Aristotel a fost cu mult înainte.
Am avut şansa să navighez cu acest Columb,
şi nu era genul de aventurier.
Era destul de sigur că pământul era rotund, dar...
n-a vrut să rişte.
Priveşte în jur, John...
Noi tocmai am amuţit.
Presupun că undeva e vreo glumă, dar n-o înţeleg.
Nu-i nimic de înţeles.
Despre ce vorbim?
Discutam despre "omul de grotă"...
...care supravieţuieşte până în timpurile prezente.
Aşa cum ai spus tu: am avut o şansă să învăţ. Şi am învăţat.
Dacă ai ales asta, înseamnă că ai ştiut să te ascunzi.
Să presupunem că totul e SF... ia gândiţi-vă.
Bine. Tu, omul de Cro-Magnon trăind până în prezent.
Ce e?
John crede că el are 14.000 de ani.
O, John, nu arăţi mai mult de 900 de ani.
Bine.
Bine, să facem un mic joc.
Să jucăm "punch line" (glumă de final).
La fiecare 10 ani, oamenii încep să observe că nu mai îmbătrânesc, şi atunci mă mut.
E foarte bine, John. Vreau să citesc povestea asta când e gata.
Vreţi mai multe?
O, da, desigur, e super.
Bine, acum...
Deci, acum tu crezi că eşti un Cro-Magnon.
Ei bine, asta cred eu cel mai mult.
Mă bazez pe informaţii, hărţi şi cercetări arheologice.
De când am fost în Mesopotamia, au trecut...4.000 de ani.
Ai în faţă pe majoritatea oamenilor, aşa că, dă-i drumul, te rog.
Ei bine, când îmi aduc aminte de trecut, îmi produce multă mâhnire.
În ceea ce numesc eu prima mea viaţă,
aveam vârsta de 35 de ani... cum mă vedeţi şi acum.
Am terminat-o cu cei din tribul meu. Ei mă vedeau ca o fiinţă magică.
Nici măcar nu m-am luptat cu ei.
Şi...a apărut frica.
M-au alungat.
Ei credeau că le fur vieţile lor pentru a rămâne tânăr.
Un preot sau un vampir, asta e bine.
În primii 1.000 de ani nici n-am ştiut unde să mă duc.
De unde ştii că era vorba de primii 1.000 de ani?
Am presupus. Ceea ce am învăţat mi-a rămas în memorie.
Mulţi oameni nu-şi mai amintesc de lucruri recente, iar tu îţi aminteşti de atunci?
Exact cum gândiţi şi voi, selectiv.
Lucrurile plăcute, neplăcute, traumele.
Ele stau pentru totdeauna în minte.
Până la 35 sau 45 de ani.
Continuă.
Am fost alungat pentru că nu muream.
Aşa că m-am alăturat unui nou trib pe care l-am găsit.
De asemenea, am avut ideea de a mă muta periodic.
Era în funcţie de zona în care vânam.
Primii 2.500 de ani era frig.
Şi cum arăta pământul?
Munţi, câmpii întinse către vest...
Vest...ceva ce înveţi la şcoală.
Am urmărit soarele la apus.
Bănuiesc că am văzut Insulele Britanice de pe coasta franceză...
Munţi uriaşi...
După aceştia, o imensă vale adâncă ca o umbră spre apus.
Asta a fost înainte ca să se separe de continent, prin ridicarea mărilor.
Locul acela era mitic.
Asta s-a întâmplat?
Da...Până acum, ceea ce a spus se potriveşte.
O, desigur...în orice carte.
Aşa am şi găsit.
Cum aş putea să-mi amintesc dacă nu aş avea cunoştinţele?
Totul e retrospectiv.
Tot ce pot face e să-mi integrez amintirile mele cu modelele găsite.
Eu urăsc bărbaţii.
Şi urăsc bărbaţii care mă atrag în dormitoarele lor.
Nu sunt mai conştienţi.
O, John!
Să stabilim ceva ca lumea: nu vorbim de reîncarnare.
Nu spui că îţi aminteşti din diverse vieţi.
Că mori şi te naşti din nou, şi multe altele.
O singură viaţă.
Ce mai viaţă.
Poate că e ceva legat de reîncarnare.
În care se presupune că revii, iarăşi şi iarăşi, înveţi şi înveţi,
şi într-un fel, John a trecut prin toate experienţele.
Ce vrei să spui cu asta?
Dar cum erau oceanele?
Nu le-am văzut.
Şi cum puteai deosebi un ocean de un lac?
După valuri...
Nu eraţi curioşi de unde veneau?
Ne uitam sus la cer şi ne întrebam:
"Trebuie să fie un tip măreţ acolo sus. Ceilalţi eram jos aici".
Prima dată am crezut că nu era ceva în regulă cu mine.
Poate că eram un tip rău pentru că nu muream.
Apoi am început să mă întreb dacă nu eram blestemat,
sau...poate binecuvântat.
Apoi m-am gândit că poate am o misiune.
Încă crezi că ai aşa ceva?
Dumnezeu acţionează pe căi misterioase.
Cred că...tocmai s-a întâmplat.
Alo?
Efam!
Ce s-a întâmplat?
Sandy?
Vin!
Da?
Ai referatul lui Efam?
Da, scuze, l-am luat de la periodice.
Îl am.
Nu, să nu-ţi faci griji.
Ai luat nota "C plus".
Ai grijă de tine.
Bun student. Îl interesează istoria.
- Bine. - Mulţumesc.
Scuze, băieţi. John, te rog, continuă.
Haide, am crezut c-am terminat cu asta.
Nu, să continuăm cu asta. E interesant.
În plus, cred că are o judecată sentimentală.
Mie mi se pare că are o perspectivă logică.
Atunci, să continue.
La un moment dat, eram fermier de porci.
Un fermier de porci?
Îmi plăcea să lucrez cu mâinile.
Veneai în locul acela, pentru pictură, şi vorbeam despre arta peisajelor...
Cezanne, Pissarro...
Peisajele nordice.
Nu e stilul acesta.
- Le-ar fi plăcut pe toate. - Da.
Ei bine...Nu înţeleg de ce nu poţi să-ţi aminteşti de unde eşti.
Geografia nu s-a schimbat.
Am învăţat asta în...
Oricum să ştii că ai dreptate.
Unde locuiai când aveai 5 ani?
În Little Rock.
Mama ta te-a dus la supermarket?
În ce direcţie se afla?
Faţă de casa ta.
Nu ştiu.
Cât de departe?
La distanţă de trei străzi.
Ţi-a rămas în minte vreun punct de referinţă?
Ei bine, era o benzinărie şi un câmp liber...
Nu m-aş fi putut duce acolo niciodată singură.
Dacă te-ai întoarce astăzi, ar fi la fel?
Nu...sunt sigur că e diferit şi sunt alte clădiri.
E la fel, nu te poţi reîntoarce din nou la casa ta.
Pentru că nu se mai află acolo.
Imaginile din locul meu natal au migrat
dintr-un spaţiu plat fără sfârşit în lucruri noi fără sfârşit.
Păduri, munţi, canioane...
Memoria mea reţine ceea ce am văzut atunci,
dar eu văd acum autostrăzi, aglomeraţii urbane, zgârâie-nori...
Lumea devine din ce în ce mai mare, şi apoi...
...mă gândesc la ceea ce am învăţat.
Şi acum te muţi.
Cum nu mai îmbătrânesc, atunci mă mut.
Ar avea sens pentru stabilirea următoarei tale identităţi.
Pentru următorii 10 ani şi apoi te vei muta şi de acolo.
Am făcut asta de câteva ori.
M-am dat drept propriul meu fiu.
"Ooo...şi tu eşti inginer? Eşti fiul lui Ben. E un om bun."
O chestie sigură dacă se cerea referinţe.
Numai dacă le-aveam. Am încurcat-o de câteva ori.
Am stat ani de zile în închisoare... începând din 1862.
N-am să pot uita asta.
Pentru că am falsificat formularele oficiale.
Când ai venit în America?
În 1890, imediat după moartea lui Van Gogh, cu câţiva emigranţi francezi.
Şi m-am tot mutat.
Un răspuns pentru fiecare întrebare.
Deci, John, de ce faci asta?
Poate că nu e aşa o idee bună... Vroiam să-mi iau bun rămas de la voi.
Faţă de mine...nu faţă de cine credeţi că am fost.
Din moment ce nu e un lucru amuzant, cred că avem o problemă.
O problemă foarte serioasă.
Trebuie să mut nişte cutii.
Am să te ajut.
N-ai nişte relicve...vreun artifact,
care să-ţi amintească de viaţa ta de la început, ca aceasta de exemplu?
Am cumpărat-o de la magazin... vorbesc serios.
Dacă ai fi vânat mii de ani cu ea, ai mai fi avut-o?
Ce te-ar fi făcut să o păstrezi?
Pentru a-ţi aminti de începuturi, chiar dacă nu ai un concept al începutului?
Nu dispar? Se pierd?
Nu, nu am alte artifacte.
Ia şi păstrează-l.
Interesant.
Ucizi o viaţă cu ăsta.
Nu vorbi despre mine. Eu voi pleca.
Vorbeşte serios?
Dacă e serios, îmi pare rău să o spun...
Dar cum poate să te înşele timp de 10 ani?
Sugerezi că pare periculos.
Ce faci?
Să văd dacă nu are ascunse microfoane şi camere video.
Fabrică tot felul de poveşti despre ce a fost...E o nebunie.
Bine...bine. Cât de curând poţi.
Te iubesc.
Ştiu asta.
Din prima mea săptămână la birou.
Şi?
Îmi pasă foarte mult de tine.
Dar acum ştii cu cine ai de-a face.
Tu chiar crezi că eşti "omul de grotă"?
Dar tu crezi?
Ai putea să mă iubeşti?
Şi n-am nevoie să mai cred asta.
Am făcut-o de prea multe ori.
Îmi eşti dragă.
În mod clar, sunt atras de tine.
Asta e tot?
O să pot trăi şi cu ideea aceasta.
Dacă ceea ce spun e adevărat,
tu şi fiecare copil pe care l-am avea...
...şi într-o zi voi pleca.
Simplul fapt e că pot fi nemuritor.
Atunci să dureze pentru totdeauna.
Cine o are cu adevărat?
Părinţii mei s-au despărţit înainte ca eu să mă nasc.
Apoi următoarea căsătorie a mamei a durat doar 3 ani.
Şi apoi ea a murit, din cauza bolii.
Acum ştiu cât de mult a durat.
La naiba cu toate.
Te iubesc.
Accept orice poţi oferi tu.
Ca de exemplu 10 ani?
De ce-ai făcut asta?
Am vrut să văd cât de rapid eşti.
Îţi verificam reflexele.
N-am ochi la spate, nu pot merge pe apă, n-am nimic paranormal.
Da. Sunt în anul 2 la centura neagră.
Obţinută în 1.000 de ani.
Mă descurc, mă descurc.
- Iisuse! - Frumoasă demonstraţie, Harry.
Ia loc.
- Eu încă mai am întrebări. - Da, şi eu mai am, John.
Adică, ai terminat cu perioada preistorică?
Îţi aminteşti de limbajul tău preistoric?
Puţin. Un lucru nu s-a schimbat mult.
Ai făcut vreodată artă în peşteră?
Ştii despre picturile acelea în piatră din Lazazine?
A fost opera unui om pe nume... Duro.
A făcut o treabă destul de bună.
El a desenat animalele.
Spera să fie găsite...pentru a fi mâncate.
Într-o zi, după ce mâncarea fusese vânată,
şeful tribului nostru a început să-l alunge, pentru că magia sa a dat greş.
După asta, altcineva alegea hrana.
Au găsit în sfârşit un vinovat... şi a fost abandonat.
A fost groaznic.
Trebuia să ştii cum să ucizi.
De asta, studenţii tăi spun că această cunoaştere a istoriei e atât de uimitoare?
Nu, istoria trebuie să se bazeze pe studiu.
Amintiţi-vă că există un singur om,
aflat într-un singur loc într-un anumit timp.
Punctul meu de vedere singular despre alte timpuri nu înseamnă nimic.
Dar vorbeşti despre ceea ce ştii.
Timpuri istorice.
Nu-l încuraja.
Da.
În următorii mii de ani, clima s-a încălzit.
În câţiva mii de ani...ştiu că presupui.
Nu poţi să le iei de aici.
Ei bine, atunci...ia şi continuă.
Am avut parte de mamuţi...
...bizoni, cai...
Arborii din nord s-au schimbat datorită climatului,
aţi avut ideea de a cultiva de mâncare, mai degrabă decât de a o căuta.
Să creşteţi animale domestice, mai degrabă decât de a le vâna.
Par cunoscut aici? Pun pariu că da.
Locuri ca acestea devin unele obişnuite, zone de pescuit...
Ei, haide!
John, asta poţi găsi în orice text de carte!
Chiar şi în a ta. Ai scris cele mai multe lucruri.
Apoi, m-am îndreptat către est.
Eram curios în legătură cu lumea.
Vroiam să fiu singur.
Mă potriveam în ceea ce îmi doream.
Est.
Spre locul unde răsare soarele.
Da.
M-am gândit că acolo poate fi mai cald.
Apoi, am văzut o mişcare.
Marea Mediterană, probabil.
Era la începutul Epocii de Bronz.
Şi m-am îndreptat spre Est, învăţând limbile pe unde am treceam.
Peste tot...
...creaţia are noi zei.
Atât de mulţi, atât de diferiţi, încât mi-am dat seama că sunt probabil inventaţi.
Şi am stat în Sumer pentru 2.000 de ani.
Şi apoi în Babilon.
Şi Hammurabi era un om măreţ.
Şi pentru un timp nu m-am mai mutat.
Dar a mă muta dintr-o parte în alta, era mai uşor decât să stau într-un loc.
Era dificil, atunci când au apărut satele,
şi mai greu atunci când oraşele-state erau centralizate,
străinii erau suspecţi...
Şi se părea că eu mă aflu tot timpul pe drumuri.
Am învăţat noi trucuri.
Chiar mi-am înscenat moartea de câteva ori.
Am continuat să mă îndrept spre est.
Către India.
Din fericire, în timpul lui Buddha.
Din fericire?
Cel mai extraordinar om pe care l-am cunoscut vreodată.
Nu mă gândisem înainte niciodată că poate exista aşa ceva.
Ai studiat alături de Buddha?
Până când a murit.
Ştia că e ceva diferit în legătură cu mine.
Nu i-am spus niciodată.
E fascinant.
Mi-aş dori cel mai mult să se fi întâmplat.
Da, da, da...dacă a fost adevărat...
...de ce ne spui nouă?
Adică, vom putea pleca azi şi vom putea spune asta la toţi.
Vor dispărea...
Poveşti spuse între pereţii unei camere.
N-au nicio credibilitate.
Chiar dacă v-aş face pe voi să mă credeţi,
ceilalţi n-ar crede.
Unii vor zice că sunt un psihopat, alţii vor zice că e doar o glumă proastă.
Ei bine, John, unii din noi suntem supăraţi acum.
Ascultaţi...
A fost o idee proastă.
Vă iubesc pe toţi şi nu aş vrea să vă pun într-o postură proastă.
Atunci, de ce faci asta?
Pentru că vreau să-mi iau bun rămas.
Faţă de tine, căci este atât de egoist pentru ceea ce ai făcut.
Uşurel, Edith.
Doar şi-a făcut tema.
Vezi ce se întâmplă. Joci rolul poliţistului cel bun, Dan. Bine. Ia şi te distrează.
Eu cred doar că toată chestiunea e o porcărie!
Ar trebui să plec, dar am să stau. Şi ştii de ce?
Pentru că vreau să văd despre ce naiba e vorba.
Da, şi eu, despre ce e vorba?
Haideţi să-l întrebăm pe dr. Freud care tocmai a sosit.
Hei, Will! Will!
John, mă bucur că te-am prins.
Cineva mi-a spus că pleci.
Ţi s-a spus că l-am pierdut.
Mă bucur să aud că lucrurile iau întorsături neaşteptate.
- Da, aşa am auzit. - Bună.
- Ţi-e foame? - Nu, mulţumesc.
- Whisky? - "Johnny Walker" verde.
Asta da!
Îmi pari foarte cunoscută, draga mea.
Linda Murphy. Particip la cursul dumneavoastră de marţi, dr. Gruber.
Ei bine, această lecţie e mai puţin decât mi-am putut imagina.
Regret că sunt atât de evident
în privinţa acestui lucru, John, dar
aceşti oameni sunt foarte îngrijoraţi pentru tine.
Da, fac dinozauri din hârtie.
Îmi doresc să fi fost aici de la început.
- Şi eu. - Simt nevoia să spun ceva.
John nu poate în niciun fel să-şi demonstreze povestea în faţa noastră.
La fel cum nici noi nu putem s-o respingem.
Uite, nu contează cât de îngrozitoare credem că este
sau cât de bine antrenaţi credem că suntem,
nu avem cum s-o negăm!
Prietenul nostru este ori un om de grotă,
ori un mincinos, ori un nebun.
Dacă ne gândim mai bine, de ce nu acceptăm situaţia?
Adică, la naiba, cine ştie, poate ne convinge să îl credem.
- Sau poate îl trezim la realitate. - Crezându-l?
- A cui realitate? - Deci, eşti un om de grotă?
Da...
Cred că am fost un Cro-Magnon.
Nu ştii dacă eşti un om de grotă sau nu?
Nu, de asta sunt sigur.
Un Cro-Magnon. Când ai realizat pentru prima dată asta?
Când a fost identificat primul om de Cro-Magnon.
Când antropologia le-a dat un nume, l-am avut şi eu pe al meu.
Ei bine...continuă. Sunt sigur că mai ai multe de spus.
Doctore, vrei să mă întind pe canapea?
După cum doreşti.
În calitate de medic, sunt curios.
În această enormă perioadă de timp descrisă,
ai fost vreodată bolnav?
- Da, la fel ca oricine. - Foarte bolnav?
- Uneori. - Ce boală?
În timpul preistoriei, nu-ţi pot spune. Poate de vreo două ori de pneumonie.
În ultimii 200 de ani, am suferit de tifos, febra galbenă,
varicelă... Am supravieţuit ciumei bubonice.
Bubonică? Asta e teribil.
- Mai rău decât e descrisă de istorie. - Şi varicelă?
- Dar nu ai cicatrici. - Nu rămân cu aşa ceva.
Dar aşa ceva nu e posibil.
Te rog, să luăm povestea lui John că atare
şi s-o analizăm ca atare.
Dacă nu rămâne cu cicatrici, e la fel de ciudat că povestea.
John, ce-ai zice dacă, înainte să pleci, ai trece pe la laboratorul meu
pentru teste?
Urăsc laboratoarele.
Mi-e teamă că voi intra şi rămâne acolo 1.000 de ani
pentru că alţii să mă înţeleagă.
- Crezi că te-aş trăda în vreun fel? - Pereţii au urechi.
- Testele ar putea dovedi ce spui. - Nu vreau să dovedesc asta.
Tu ne spui povestea secolului şi nu te interesează dacă te credem sau nu?
Nu mă aşteptam s-o faceţi.
Nu sunteţi la fel de nebuni pe cât voi mă credeţi pe mine.
- Amin! - Mi-ai plăcut întotdeauna.
- Mulţumesc, dragă. - Dar chestia asta se schimbă.
- Sigur nu crezi asta! - Înainte aveam încredere în ce spunea.
Mereu spuneai că nu poţi distruge o poveste.
Nu poţi decât să-ţi bagi nasul în ea.
Asta faci, John?
Râzi de noi în interiorul tău?
- Nu aş vrea să crezi asta. - Ce spui insultă bunul simţ!
La fel şi relativitatea sau mecanica cuantică. Aşa funcţionează natura.
Dar povestea ta nu se potriveşte cu natura pe care o ştim noi.
Dar ştim atât de puţine, Dan.
Ştim atât de puţin.
Câţi dintre voi cunosc 5 genii din domeniu cu care nu sunteţi de acord?
- Unul pe care să-l strângeţi de gât? - I-aş strânge de gât pe toţi.
Dan, e destul că trebuie să ascultăm glumele proaste ale lui Harry.
Mulţumesc, Edith. Poate că la 110 ani voi fi la fel de deştept ca tine.
Chiar dacă ai trăi cât a trăit John, tot nu te-ai maturiza!
Haideţi, băieţi, calmaţi-vă!
De câte ori putem întâlni pe cineva care spune că e omul din epoca de piatră?
- Unul e de ajuns. - Edith...
Un tip cu mintea ta ar fi studiat foarte mult.
Am zece diplome, inclusiv pe ale voastre.
În afară de a ta.
- Mă face să mă simt foarte mic. - Am studiat 170 de ani.
Mi-am luat diploma în biologie la Oxford în anul 1840.
Puţin cam târziu, totuşi.
La fel ca în alte domenii, nu pot ţine pasul cu noile descoperiri.
Nimeni nu poate. Nici măcar în propriul lor domeniu.
S-a cam dus mitul nemuritorului extrem de inteligent.
Te înţeleg, John.
Oricât ar trăi un om, nu poate fi înainte timpului său.
Nu poate şti mai mult decât ştie rasa sa.
Astfel, când lumea a aflat că Pământul e rotund, ai aflat şi tu.
A durat ceva timp. Ştirile circulau încet.
Modurile de comunicare erau precare.
Existau obstacole sociale, idei preconcepute...
- strigăte din partea Bisericii... - 10 doctorate, impresionant.
Ai şi predat?
Unele... Poate că şi voi aţi fi făcut la fel.
14.000 de ani nu m-au făcut un geniu.
Pur şi simplu am avut parte de timp.
Timpul...
Nu-l putem vedea sau simţi, nu-l putem purta, nu-l putem
măsura într-un laborator.
Este un semn subiectiv
de a deveni ceea ce suntem,
în loc de ceea ce am fost,
cu o nanosecundă ce va deveni alta în următoarea nanosecundă.
Este ideea existenţei înainte şi după noi.
Noi ne mişcăm prin ea.
Felie cu felie.
- Ceasurile măsoară timpul. - Nu, se măsoară singure.
Referinţa unui ceas este un alt ceas.
Pare destul de interesant, dar ce are de-a face cu John?
Poate fi un om care...
trăieşte în afara timpului pe care-l cunoaştem.
Da, ei bine...
Oamenii merg înarmaţi în aceste zile.
Dacă te împuşc, John,
eşti nemuritor? Ai supravieţui?
Niciodată nu am spus că sunt nemuritor. Doar bătrân.
Pot muri, dar te poţi întreba toată viaţa ta din închisoare
ce ai împuşcat.
Îmi permiteţi?
Este preferabil unei arme.
Will, asta a fost un pic cam mult.
Cărţi, doctorate?
Da, ai crescut şi te-ai schimbat...
dar este în natura colegilor.
Dar nu te simţi mai bine lucrând în curtea din spate?
Uneori, da, Will.
Mă uit la stele şi mă întreb...
Ce credeau oamenii primitivi de ele.
Un mare mister.
Atunci, acolo sus erau zei.
Şamani care ştiau de lucrurile care ne spuneau.
Încă o fac.
Ţi-ai dorit vreodată să se termine?
Nu.
14.000 de ani. Răni,
boli, dezastre...
Le-ai supravieţuit tuturor.
Eşti un om foarte norocos.
Intră.
John Oldman?
- Da. - După cum ştii am venit să luăm mobila.
Este a ta.
Ia acest scaun,
mă duc să beau în colţ.
O donezi?
- Îmi mai cumpăr. - Întotdeauna călătoreşti uşor?
Este singura cale de a te mişca.
Ai învăţat multe lucruri despre modul tău de a trăi.
Ce crezi despre moarte, John?
- Te temi de moarte? - Cine nu s-ar teme?
Cum văd oamenii primitivi moartea?
Aveam un concept practic.
Ne opream, cădeam şi nu ne mai ridicam.
Începea să miroasă şi să se descompună.
Rănile le puteam înţelege la cineva întins pe sol.
Infecţiile erau ceva misterios.
Îmbătrânitul...
cel mai mare mister din toate.
Ai realizat că eşti diferit?
Mi-a luat mult să realizez cum eram diferit.
Să găsesc o cale să-mi sintetizez experienţa într-o viziune despre mine.
La început am crezut că e o problemă cu ei.
Au îmbătrânit şi au murit. Şi animalele.
Dar nu şi eu.
Iartă-mă, draga mea.
Duci o viaţă simplă.
Nu deţin castele, dar...
duc o viaţă bună.
- Am bani. - Ai adunat mărunţişuri?
Când omul îmbătrâneşte, zilele, săptămânile
lunile, trec mai repede.
Ce este o zi
sau un an, sau un secol înseamnă pentru tine?
Naşterea morţii al unui ciclu.
Este tulburător. Întâlnesc pe cineva,
abia spun ceva şi apoi mor.
Alţii vin ca...valurile,
se înalţă şi cad...
precum lanurile culcate de vânt.
Nu te plictiseşti de asta?
Din când în când mă plictisesc.
Continuă să facă aceleaşi greşeli prosteşti.
Tot timpul.
Ei? Atunci te vezi separat
de restul umanităţii.
Nu am vrut să fie înţeles astfel.
Dar, bineînţeles...
sunt ce sunt.
Te simţi confortabil ştiind că tu ai trăit în timp ce
toţi pe care-i ştii,
John, au murit.
Regret că ai pierdut oameni.
- Foarte des. - Te-ai simţit vinovat de asta?
Aşa zisa vină a supravieţuitorilor.
În sensul strict psihologic?
Cred că da.
Dar ce pot face în privinţa asta?
Într-adevăr.
Doamnă, îmi pare rău.
Domnilor, vreau să păstrez canapeaua.
- Mulţumesc. - Doamnelor...
Will, ai o problemă cu inima.
Ce aţi zice să schimbăm subiectul? Ajunge cu timpul.
Dar asta e partea în care moneda se aruncă, Harry.
Sunt tare curios să-i cunosc sentimentele.
Ai vrea să-l întreb de tatăl său?
Credeam că întotdeauna ai vrut să-mi spui de mama ta.
Da, dar a primat partea preistorică.
Cu siguranţă îţi aminteşti de tatăl tău.
Se pare că-mi amintesc...
o figură.
Poate un frate sau un tată social.
Nu contează.
De abia mi-l amintesc eu pe al meu.
Simţi un gol din cauza acestui lucru, John?
Ceva ce vrei să fie umplut de o faţă,
o voce, o imagine.
- Nu aşa de târziu. - Trebuie să fie cineva, poate mai mulţi,
despre care ai o părere bună. Pe care-l iubeşti.
Ai văzut imaginea şi a murit.
Prietenul tău, colegul tău,
soţia ta.
Cu siguranţă ai avut soţii şi copii.
Am mers mai departe. A trebuit.
Cred că eşti cel mai mare bigam din istorie.
Te-ai gândit vreodată că nu trebuia să fii tu?
Poate.
Mi s-a spus că unii din amicii tăi din preistoric se temeau că le furi vieţile?
Te-ai gândit că poate asta faci?
Poate că asta faci.
Întotdeauna a existat o legendă despre aşa ceva,
o creatură extraterestră,
care nu ia sângele, ci forţa vitală.
- Dumnezeule, Will! - Poate inconştient,
de un mecanism biologic sau telepatic
pe care-l putem doar ghici.
Nu spun că ai face aşa ceva în mod deliberat,
nu spun că ai şti cum să faci asta. Aşa e?
Dar un asemenea lucru ar fi corect.
- Deci, acum mă crezi? - Eu doar...
exploatez ceea ce ai spus.
Dacă eu cred asta sau nu,
nu are nicio importanţă. Noi vom muri,
iar tu vei trăi.
Vei veni la înmormântarea mea, John?
- Hei, Will... - Ai mers prea departe.
John nu a cerut să fie ceea ce este.
Iar noi nu am cerut
să auzim asta.
Dar dacă este adevărat că este unul printre noi
care nu este invidios,
poate nici măcar o urmă de ură...
Ne-ai spus asta despre tine, John.
Îţi imaginezi cum ne simţim?
Niciodată nu m-am gândit la asta.
Din moment ce nu poţi muri,
iar noi cu siguranţă da...
Trebuie să fie un motiv pentru asta, nu?
Poate eşti un expert.
Asta este, dle Oldman. Eu plec.
Mulţumesc.
Sau poate eşti un vampir, John.
Poate eşti unul fără a şti.
Stai în viaţă într-un cimitir pe care l-ai ajutat să-l umpli?
Ai mers prea departe.
Sau poate te simţi singuratic deoarece inima ta
nu-şi poate ţine comorile.
Asta faci?
Ai dus o viaţă plină de greşeli?
Ei bine, atunci, poate,
a sosit vremea să mori.
Nu ştiu ce face John,
dar nu-mi place ceea ce faci tu.
Dă-mi arma aia sau te voi face să mă rogi să mi-o dai.
Dan, parcă ai fi antrenorul nostru de fotbal.
John, tu ce crezi?
Un glonţ în mână?
Poate putem privi cum se vindecă.
Ce zici de unul în cap?
Ce se va întâmpla?
Am lucrări de corectat...
oricât de mult mi-ar displace acest lucru, John.
Ar fi ceva mai bun în comparaţie cu asta.
Vă las cu...
Iisuse Hristoase!
- Ce naiba a fost asta? - De unde a luat o armă?
Te-am prins în corzi, John.
- Dacă erai aşa deştept... - Nu este genul lui Will.
Mary a murit ieri.
Cine?
Soţia lui.
Avea cancer de pancreas.
Will...
Nu ştiam de Mary.
Îmi pare rău. Văd cum te-a afectat.
Te rog, permite-mi să fiu singur.
Will...te rog.
La ce naiba te gândeşti, Art?
Haide, ceva trebuia făcut.
- Trebuie să spun că sunt de acord. - Este prietenul nostru.
Orice s-ar întâmpla pe Pământ, este prietenul nostru.
- Eşti sigur de asta? - Edith, de ce eşti aşa de dură cu el?
Unul din oamenii mei preferaţi a dispărut.
Poţi deveni bătrân la 35?
Poate încerc să-l trezesc.
Poate sunt prea tristă să plâng.
Ce am spus despre mine l-a rănit.
- A ripostat. - În mod expert.
Chestia aia despre furtul energiei vitale?
Întotdeauna am vrut să aflu motivele.
Ei bine...
avem de petrecut o după-amiază, nu-i aşa?
Şaradă?
John, am o şaradă şi este numai pentru tine.
Sandy, vino aici. Vino.
Asta este pentru tine. Bine? Gata?
- Prima mea nuntă? - Bravo!
Foarte bine. Măcar unul dintre noi
este un descendent direct al tău.
Şi nu a trimis nici măcar o felicitare de Crăciun.
De Crăciun? Dar de ziua ta?
Şi să nu mă faceţi să încep cu lumânările.
Cu suflatul!
Ani de zile cu suflatul...
Bine, am încercat.
Spuneţi-mi că aş fi nedezvoltat,
dar vreau să aud mai multe.
Şi eu.
Mai multe.
Eşti sigur că nu este o poveste SF?
- Sau că ne păcăleşti? - Următoarea întrebare.
Realizezi că asta e o invitaţia de a ajunge la "glumeţi".
Gândeşte-te. Mecanismul de a supravieţui mii de ani.
Rămân fără camere şi mai repede.
Atunci va trebui să mergem la o comedie,
aşa cum ar trebui.
Mi-ar place asta.
Pe planeta unei alte stele.
Te invidiez.
Ai avut vreun dinozaur de companie?
- Au trăit un pic înaintea mea. - Măcar ceva a fost.
Fără îndoială că ne poţi da mii de detalii, coroborând povestea ta,
de la Cro-Magnon, până la Buddha şi acum.
10.000 şi nu vei mai fi nevoit să citeşti cărţi.
Începe să devină frig.
Vino aici alături de mine.
Asta ridică o întrebare interesantă.
Mai pot fi alţii ca tine care au scăpat de procesul de îmbătrânire,
- aşa cum ai făcut-o tu? - Ar reprezenta ceva ce nu ştim de biologie.
Să învăţăm tot timpul?
Dar cum să ştim?
Era un om în 1600 pe care l-am întâlnit.
Unde erai în 12.918?
Tu unde erai acum un an la această dată?
Oricum la 1600 am întâlnit un om
şi am avut o bănuială că era...
asemenea mie, aşa că i-am spus.
Ai spus că asta e prima oară.
- Am uitat. - O eroare în povestea ta?
Mai de grabă un pic de senilitate.
Oricum, a spus "da".
A spus că este din alt timp şi alt loc. Am vorbit două zile.
Părea destul de convingător, dar nu puteam fi siguri.
Amândoi am confirmat ce a spus celălalt,
dar de unde ştiam că acea confirmare este autentică
sau un ecou.
Ştiam că eu sunt sigur,
dar mă gândeam că poate joacă un joc.
Ştii, despre cărturarul de care am vorbit întotdeauna.
Şi el a spus că are dreptul la aceleaşi rezerve.
Asta este interesant. Exact cum noi nu putem fi siguri,
chiar dacă am vrea. Adică dacă am fi siguri,
tu nu ai putea fi sigur de asta.
Ne-am înţeles să ţinem legătura, dar desigur că n-am făcut-o.
Şi 200 de ani mai târziu am crezut că am văzut un om
în Bruxelles.
- L-am pierdut în mulţime. - O, ce păcat.
Aş crede de ar fi adevărat.
Am una pentru tine.
Ce faci în timpul liber?
O dată la 50 de ani când vreau să scap de aglomeraţie,
merg într-un trib primitiv din Noua Guinee unde sunt venerat
drept un zeu nemuritor.
Au o statuie uriaşă cu mine, are loc o mare petrecere.
Am nişte poze de acolo, dar deja mi-am făcut bagajele, îmi pare rău.
Nu mai bate câmpii despre oameni nespălaţi care trăiesc în grote.
De fapt, spălatul era un păcat în Evul Mediu, Biserica spunându-ne că e un păcat
să te speli de praful Domnului.
Aşa că oamenii îmbrăcau lenjeria în octombrie şi o scoteau în aprilie.
Spuneai că s-a întâmplat. Nu cred.
Dacă povestea e adevărată, de ce a permis Dumnezeu să se întâmple?
Este un punct de vedere bun. Eşti un om religios?
Nu sunt adeptul niciunei religii.
- Nu ai fost niciodată? - Am fost mai demult.
Ca majoritatea oamenilor. Unii nu trec niciodată peste asta.
Trăieşti cu Dumnezeu?
Aşa cum spunea LaPlace,
nu am nevoie de ipoteza asta. El poate fi oriunde.
El e peste tot. Doar că nu-L putem vedea.
E cel mai bun lucru pe care l-aş putea face. M-aş ascunde.
- Şi creaţia? - E aici. Nu sunt sigur că a fost creat.
- Şi atunci? - Poate că e o acumulare, un câmp.
Şi cum rămâne cu sursa câmpului de energie?
Nu implică o mişcare iniţială?
M-am întrebat despre sursa mişcării iniţiale,
dar asta nu presupune nimic.
- Revenim la mister. - E o întrebare foarte veche.
Niciun răspuns nu e acceptat din punct de vedere religios.
Dacă ai credinţă, atunci ai şi răspunsul.
Ai întâlnit pe cineva din istoria noastră religioasă?
- Un personaj biblic. - Într-un fel.
- Pe cine? - Să trecem peste asta.
- Nu, nu trecem. - Întrebarea următoare.
- Nu, haide. - Haide, spune tot.
Să nu-mi spui că tu ai fost unul din ei!
Lucrurile merg într-o direcţie neaşteptată.
Ar fi mai bine să încheiem aici.
Haide, te-ai întâlnit cu cineva din istoria religiei?
- Da. - Cineva din Biblie?
- Da. - Cineva cunoscut?
Cum se poate să nu ştii un personaj biblic?
Cineva important.
Credeţi că îl ştiţi, dar e mai mult un mit.
Biblia e mai mult un mit şi o alegorie.
Poate o fi un adevăr istoric pe undeva.
- Ai făcut parte din acea istorie? - Da.
- Moise. - Moise are la bază un mit sirian, Miles.
Mai sunt si alte versiuni, în toate se pluteşte pe apă,
lucruri care se transformă în şarpe,
ape care se despart pentru ca poporul să fie salvat de libertate,
şi chiar primirea de porunci pe bucăţi de piatră sau de lemn.
Unul dintre apostoli.
Nu erau apostoli adevăraţi. Nu prea au învăţat nimic pe nimeni.
Petru pescarul a învăţat multe despre pescuit.
- De unde ştii asta? - Stratul mitic este atât de vast
...şi nu foarte bun.
Adevărul este foarte, foarte simplu.
Un Nou Testament în 100 de cuvinte sau mai puţin.
- Sunteţi pregătiţi? - Nu cred că vreau să aud asta.
- Harry, mă duci acasă? - Nu, nu chiar acum. Vreau să ascult.
Stai jos, Edith. Tu l-ai crezut.
- E un sacrilegiu. - Cum poate fi un sacrilegiu?
Încă nu a spus nimic.
- Un alt Nou Testament este sacru. - Au fost zeci de variante noi.
Cele ale evreilor, ale grecilor, ale latinilor. Până la regele James.
Toate vizionarii. Şi toate pretind că arată adevărul.
Un Nou Testament nou în 100 de cuvinte?!?
Îţi spun cele 10 porunci în 10 cuvinte. Nu, nu, nu...
Poruncile sunt versiuni moderne ale unor legi antice.
Ei au fost primii, nu?
Edith, eu am fost crescut cu Torah, soţia cu Coranul.
Băiatul cel mare e ateu, cel mic e adeptul scientologiei.
Fata mea studiază hinduismul şi cred că e loc de mai mult.
Trăim după principiul "Trăieşte şi lasă şi pe ceilalţi să trăiască".
Hai, stai jos.
Care este versiunea ta preferată a Bibliei?
Biblia regelui James, desigur. Este cea mai modernă
şi este rezultatul muncii multor învăţaţi.
Modernitatea e bună.
Hai John, spune-ne varianta scurtă.
L-a întâlnit pe Budha. I-a plăcut ce a auzit. A stat puţin pe gânduri.
La 500 de ani, după ce s-a întors din zona mediteraneană, a devenit etrusc.
A căutat în Imperiul Roman şi nu i-a plăcut ce romanii au devenit.
Maşini de ucis uriaşe.
A mers în Orientul Apropiat gândindu-se să împărtăşească învăţămintele budhiste,
într-o variantă modernă. Aşa că a încercat.
Un singur disident împotriva Romei.
Roma a câştigat. Restul este istorie.
Un fel de poveste.
Ştiam eu.
- Spune că este Hristos. - O, nu!
Acesta este metalul cu care l-au împuns pe Iisus pentru a îndeplini profeţia.
Crucificarea?
Şi-a blocat durerea,
aşa cum a învăţat să facă în Tibet, în India.
De asemenea a învăţat să-şi încetinească metabolismul,
până la punctul în care viaţa nu mai putea fi detectată.
Au crezut că este mort.
Aşa că discipolii l-au luat de pe cruce şi l-au pus într-o peşteră.
Apoi şi-a reluat metabolismul aşa cum era antrenat.
A încercat să plece fără ca ceilalţi să-şi dea seama,
dar galatenii erau vigilenţi.
El a încercat să explice,
dar ei erau într-o stare de extaz.
Şi astfel am înviat,
şi m-am ridicat din centrul Europei ca să scap de totul.
Nu vorbeşti serios, John.
Dumnezeule, de ce faci asta?
Lasă-mă să-ţi văd încheieturile.
Nu am cicatrice. În plus, ei m-au legat.
Cuiele şi sângele dau mai bine la religie.
Toate speculaţiile despre Iisus...
Că era negru, asiatic,
sau un arian cu ochi albaştri
cu barba aurie şi părul lung.
Era un extraterestru. Nu a existat niciodată.
Acum se pare că este un om al grotei.
Figura lui Iisus are asemănări cu Krishna.
- Şi cu Hercule, bineînţeles. - Hercule?
Născut din mamă virgină, Alcmena,
şi având ca tată pe însuşi Zeus,
singurul fiu,
salvator al Greciei,
bunul păstor, prinţul păcii,
aducând convingere şi înţelepciune divină.
A murit şi s-a alăturat tatălui său în Olimp,
cu mii de ani înainte de momentul din Ghetsimani.
Cum poţi compara un zeu păgân din mitologie cu adevăratul Mântuitor?
Aş spune că este destul de aproape.
Conducătorii creştini ai vremurilor
au aruncat manuscrisele evreilor
şi au împrumutat din sursele păgâne.
Realizezi cât...
...de nemilos îmi tratezi sentimentele?
La fel de nemilos îl tratăm şi noi pe John.
Nu crede nici el spune.
Crezi cuvânt cu cuvânt ce scrie în Biblie?
Da.
Înainte de a spune ceva, ştiu că a suferit unele schimbări.
Dar Dumnezeu a vorbit prin om,
pentru a-şi face vorbele mai clare.
Nu a reuşit s-o facă bine de prima oară?
Suntem imperfecţi. A trebuit să lucreze să ne facă să înţelegem.
Nu ne-a putut face ca lumea de prima oară, Edith?
Ni l-a trimis pe Iisus,
şi pe Buddha, cu accent evreiesc.
Bunătate, toleranţă, frăţie, iubire.
Acest realism necruţător care ne învaţă că viaţa este ceea ce este,
aici pe Pământ, acum şi atunci.
Regatul lui Dumnezeu înseamnă
că bunătatea este chiar aici.
Unde ar trebui să fie.
Sunt ceea ce am devenit.
- Asta a adus Budha. - Şi asta am învăţat.
Că un şarpe vorbitor a făcut-o pe Eva să mănânce mărul.
Aşa că suntem terminaţi.
Raiul şi Iadul sunt aduse în lumină, pentru ca preoţii să conducă prin
seducţie şi teroare.
Să ne salveze sufletele care nici măcar nu erau rătăcite.
Eu le-am oferit un drum bun, ei au luat-o în altă parte.
Aceasta este blasfemie.
Este oribil. Cine ai mai fost?
Sullivan? Elvis?
- Jack Spintecătorul? - Se spunea că Buddha şi Iisus
ar râde sau ar plânge dacă ar şti ce s-a făcut în numele lor.
Şi dacă este un Creator,
probabil s-ar simţi la fel.
Văd ceremonii, ritualuri,
procesiuni, oameni,
venerând prăjituri şi vin.
Şi îmi zic că nu la asta m-am gândit.
Dar asta nu are nimic de-a face cu Dumnezeu.
Aşa cum ai spus, John, peste tot este vorba de religie.
De la insulta adusă vieţii până la transformarea bucuriei în păcat.
Roma îşi înfăptuieşte opera măreaţă.
Oamenii simpli au nevoie de miracole.
Miracole.
Un cuvânt stupid.
Lucrurile se întâmplă chiar dacă crezi sau nu.
Ca un om al grotei de 14.000 de ani.
Am condus un timp şi apoi m-am oprit un timp.
Îmi e atât de ruşine şi am îngheţat.
- Vino înăuntru. - Tot nu te cred, bineînţeles.
- Ai nevoie de ajutor. - Toată lumea are nevoie de ajutor.
Da, sigur, unii mai mult ca alţii.
De la Budha la Cruce.
Pe amândouă mi le-am imaginat ca pe ceva mitic.
Dar aş vrea să aud mai mult.
Mă pot întinde o clipă pe canapea?
Nu mai sunt aşa de tânăr cum eram.
Deci...
Tu ai fost Iisus.
Poate că cineva trebuia să fie, la bine şi la rău.
Juriul este încă afară.
Când ai început să crezi că eşti Iisus?
Când ai început să crezi că eşti psihiatru?
De când am terminat la Facultatea de Medicină de la Harvard,
şi mi-am terminat rezidenţiatul,
am avut acest sentiment.
Câteodată visez la asta.
Ai acţionat în instinctul acestui crez?
O vreme am practicat privat, apoi am predat.
Nimic neobişnuit.
Până într-o zi când am întâlnit un om al grotei,
care se credea Iisus.
- Ţi se pare neobişnuit? - Foarte.
Mi-aş pune în joc reputaţia că este la fel ca mine.
Aşa că, de ce insistă cu o asemenea poveste?
Trebuie să fie un motiv, nu?
Decât dacă mi-am imaginat totul.
Este posibil?
Cred că eşti la fel de sănătos ca el.
O, Doamne...
Nu.
Nu ai considerat că este mai prudent să te venerezi singur,
decât să fii considerat un eretic?
Asta ar fi ceva.
În vremea când creştinismul era considerat erezie,
trebuia să pretind alte religii.
Şi ce are Iisus de spus
celor prezenţi
ca să nu le vină greu să creadă în El?
Credeţi în ceea ce încearcă să înveţe,
fără morală.
Pioşenia nu este lecţia adusă oamenilor,
este greşeala care o aduc la lecţii.
Ei bine, se înnegurează
şi am lucruri de făcut.
Am în faţă un drum lung.
Îl ajut eu.
John, ai în minte o destinaţie?
Nu contează.
Nu voi întreba.
Mulţumesc.
Cineva bolnav mental
îşi poate imagina un trecut fantastic.
Chiar o viaţă întreagă şi să creadă.
Omul care se crede Napoleon,
trebuie să o creadă.
Adevărata sa identitate a cedat locul iluziei
şi nevoii de ea.
Dacă asta e în cazul lui John, e o boală gravă.
O inteligenţă sistematizată.
Ai un răspuns la toate.
Ar putea implica respingerea tatălui său,
al întregului său trecut, înlocuit de fantezia sa.
- Spune că nu şi-l aminteşte pe tatăl său. - Da, precis de ce?
- Ai spus că e sănătos. - Aşa am spus?
Crezi că poate al nostru om din grotă
are o problemă gravă?
- Droguri? - Nu, nu, nu.
Am făcut multă muncă de consultare la Narcotice,
am văzut oameni deraind puternic. Orice are John nu e din cauza drogurilor.
Am căutat semne...niciunul.
- Dar omul din grotă chiar vorbeşte. - Credem că limbajul şi-a făcut
apariţia cu 60.000 de ani în urmă.
Structura încă face evidenţe culturale
ale abilităţii de a comunica verbal.
Rahat.
- Poate ar fi mai uşor dacă ar fi război. - Eşti nebun?
Nu.
E fascinant, nu-i aşa?
Mă tem că tentativele noastre de a răspândi buddhismul în vest
nu numai că ar fi sortite eşecului,
dar nici nu suntem pregătiţi.
Vorbeşti de parcă l-ai fi crezut.
Păi, este posibil, nu-i aşa?
Cred că orice este posibil.
Uite, avem două variante simple.
Putem să ne apucăm să analizăm şi să raţionalizăm,
sau putem doar să ne relaxăm şi să ne bucurăm de asta.
Pot asculta critic,
dar nu vă pot face să vă schimb părerea despre nimic.
Crezi că tu poţi?
Din păcate, nu există nicio autoritate în preistorie,
- deci nu-l puteau opri acolo. - Sunt experţi în Biblie.
Continuă să visezi.
Da, ăsta e ultimul an al lui Iisus.
El nu a existat până ce John nu şi-a pus pălăria.
Eu nu cred în îngeri, în Naştere,
dar sunt poveşti
despre copilăria lui Iisus.
Istoria urăşte golurile. Improvizarea sună foarte sincer,
umple golurile.
Nu ar fi fost uşor să falsifici un trecut pe atunci.
Câteva cuvinte...
Credibilitate. Timp să faci restul.
Acum vorbeşti de parcă ai crede.
Uită-te la misterul din jurul asasinării lui Kennedy.
O conspiraţie, Mafia,
C.I.A., ăsta e un mister care nu va dispărea niciodată.
Întotdeauna a fost un pas mic de la un conducător formal la un zeu.
Nu cred că cineva îl va defăima pe Kennedy.
A fost mai sofisticat de atât.
Noi suntem. Noi suntem.
Deci, în sfârşit îndeplineşti una dintre profeţii ale mileniului, John.
Care e aia?
Şi începem din nou...
Îţi place focul, John.
Peste tot pe unde am stat am stat lângă foc.
Fixaţia din copilărie, presupun.
Mă ajuta să mă simt în siguranţă.
Sunt prădători afară.
Singurul lucru pe care nu l-am împachetat...
M-am gândit că voi avea nevoie de el.
Oare "Le sacre du printemps" n-ar fi mai potrivit?
Ce?
Ai tot felul de perspective de ştiinţă, prietene.
Nu ştim ce să te considerăm.
Dacă ştiţi, Voltaire a fost primul care a sugerat
ca Universul a fost creat de o explozie gigantică.
A fost acceptată ideea.
Iar Kant a fost primul care a susţinut că
nebuloasele sunt mase imense de stele,
pe care le numim acum galaxii.
E ciudat cum primele afirmaţii din ştiinţa îşi găsesc rădăcinile în arte.
Aşa spunea şi Beethoven despre fizică, pe de altă parte.
Îşi petrecea majoritatea timpului stând pe podea în faţa pianului său,
înconjurat de coji de portocale şi cotoare de mere.
Iar acum noi stăm pe podea şi îl ascultăm pe Beethoven.
- Un cerc complet. - Ai avut...
credinţe religioase?
La ce te-ai gândit cel mai mult?
Nu pot spune asta.
- Ai credinţă? - În multe lucruri.
Crezi în viitorul rasei?
Am văzut specii apărând şi dispărând.
Depinde de echilibrul lor cu mediul înconjurător.
- Omul a distrus totul. - Încă mai este timp.
Dacă îl folosim cu minte.
Creştinismul e o credinţă mondială timp de 2.000 de ani.
Câtă vreme egiptenii au idolatrizat-o pe Isis,
iar sumerienii pe Ishta?
Iar în India, vacile sacre umblau libere
ca suflete reîncarnate.
Într-o mie de ani, vor fi arse la grătar,
- iar sufletele lor distruse. - Tu n-ai fost Iisus!
O, da!
- Raza... - N-o va face.
- Cum de ştii asta? - Nu miros.
Ai fost un fel de vraci?
De câteva ori am fost şaman,
am arătat unele adevăruri pentru ca lucrurile să fie mai bine.
Crezi că doar la asta se referă religia?
Vinde speranţă pentru supravieţuire?
Vechiul Testament vinde frică
şi vinovăţie, iar Noul Testament e un cod nou de etică.
Pus în gura unor poeţi sau filosofi mai deştepţi ca mine, nu înseamnă nimic.
Mesajul nu e niciodată folosit.
Frica a construit biserici.
Dar cum rămâne cu numele de Iisus?
L-ai abandonat?
Eu mă numesc John.
Am făcut asta dintotdeauna.
Poveştile despre Înviere spun că numele era confuz în ceea ce priveşte "Iehova".
Care înseamnă "Dumnezeu e milostiv".
Mai este văzut ca un semn divin de nemurire.
Ce duce la "Dumnezeu este Mântuirea",
şi care, tradus, devine un nume corespunzător,
transformat în grecescul "Iesous".
Apoi, a devenit latinul "Iesus",
transformat în "Iisus".
A fost o minune să văd cum toate s-au întâmplat.
Şi tot pretinzi că eşti Fiul lui Dumnezeu?
Am început la şcoală şi am sfârşit la templu.
Am spus că am avut un Maestru care a fost mai mare decât mine.
N-am spus niciodată că era vorba de tatăl meu.
Vroiam să învăţ pe alţii ceea ce am învăţat eu.
N-am pretins niciodată că sunt regele iudeilor,
n-am mers niciodată pe apă, n-am înviat niciodată morţii.
N-am vorbit niciodată divin, ci doar în sensul omenesc de bunătate de pe Pământ.
Niciun om înţelept n-a venit la mine pentru a mă venera.
N-am făcut decât să vindec nişte oameni bolnavi.
Asta e tot.
Trei magi de la răsărit au vestit de fapt naşterea unui buddha.
John, ar trebui să fiu acasă, şi să-mi sărut nevasta.
Toţi am fost prinşi în mrejele poveştii tale.
Sperând pentru...
...o revoluţie necunoscută.
Mai ai de făcut şi alte revelaţii?
Exact ca în vremurile trecute.
Tu ai fost Iisus?
Biblia e sfântă.
Care Biblie?
Versiunea Darby a Bibliei, a regelui James, sau cea a "Standardelor Noi Americane"?
Ştii care e cea bună?
Nimeni nu ştie care, nici măcar eu.
Am făcut nişte învăţături într-o bună zi faţă de cineva.
Mi-a spus "Dacă nu sunt Iisus, cine crezi că aş fi"?
Mi-a dat o şansă.
Îţi dau şi eu una.
Cine eşti?
Dacă aş fi spus nu, ai fi putut fi vreodată sigură?
Închide-l.
Te rog.
Asta a mers prea departe.
Mult prea departe.
Aceşti oameni sunt foarte mâhniţi.
Nu cred că eşti nebun.
Dar ce spui nu este adevărat.
Rămâne doar o singură explicaţie.
Vremea a sosit şi trebuie să recunoşti că este o farsă.
O minciună.
Nu-i ăsta adevărul, John?
Dacă nu renunţi la asta acum, dacă nu poţi,
voi rămâne convins că ai nevoie de multă atenţie.
Te pot pune sub observaţie. Ştii asta.
Te întreb acum...
Ţi-am cerut
să le spui oamenilor ăstora adevărul.
Oferă-le o ieşire.
E timpul, John.
Te rog.
Capăt de linie. Toată lumea afară.
Poftim?
A fost o poveste. Totul a fost doar o poveste.
Dumnezeule!
Totul... ce Dumnezeu?
John, ne întrebăm dacă eşti zdravăn sau nu...
şi este doar o poveste.
De unde ţi-a venit în cap o asemenea idee?
Cel puţin nu sunt nebun.
Aş fi preferat să fii.
Voi mi-aţi dat ideea. Voi toţi.
- Aţi văzut cum farsa mea poate merge. - Puteai să-mi spui doar...
Omul care nu îmbătrâneşte niciodată. Tu mi-ai dat cartea despre omul preistoric.
În care spuneai că pietrele pot vorbi.
Ştiam eu.
Ştiu teoria, le-am notat, v-am văzut reacţiile
şi am mers prea departe.
Prea departe? Mi-ai văzut reacţiile?
M-ai întrebat dacă am fost cineva pentru istoria religioasă.
Dacă mai sunt alţii ca mine.
Dacă am creat identităţi viitoare.
Ne-am învârtit în jurul cozii.
Bucurându-ne de mister,
de întinderea analitică.
Voi aţi jucat jocul meu, iar eu pe al vostru.
Ne-ai prostit de la început.
Eşti un jegos. Ştii cutiile alea chinezeşti?
Una într-alta, iar în alta şi iar în alta...
Simt că sunt în...
ultima cutie!
Ticălosule! Cum ai putut să ne faci una ca asta?
- Mă temeam pentru tine. - Ştiu, am fost tentat să vă spun,
de multe ori...dar nu am rezistat tentaţiei de a vedea
dacă puteţi crede fără a avea confirmarea.
Am avut publicul perfect. Antropologi, arheologi, cunoscători ai religiei creştine.
Psihologi.
Bine. Mi-a ajuns. Vrei să plecăm?
Să mergem.
Deci, John, vei scrie articolul?
- Dacă o voi face, voi trimite copii. - Nu te deranja cu a mea, bine?
Eşti de-a binelea... dus cu sorcova!
Nu te cunosc!
Mi-a făcut plăcere să te revăd, dr. Oldman.
Numele tău semnifică ceva, nu-i aşa? "Old man"? (bătrân)
Te-a ajutat la articolul tău?
Linda!
La revedere.
A avut pe jumătate dreptate.
Care jumătate?
Cel puţin, eu nu trebuie să arunc jumătate din ce ştiu din biologie.
Care jumătate?
E o idee frumoasă.
Aşa cum este, aşa plină de posibilităţi.
Poate ar trebui să scrii o lucrare despre asta, doctore.
Poate o voi face.
Te voi intervieva în camera capitonată
pentru mai multe detalii. S-ar putea să mai ai nevoie de ajutor, amice.
Pe dracu'!
- Cred că a sunat destul de bine. - Ei te cred pentru că nu au de ales.
Dar ce ştiu despre tine este că nu ai abuza niciodată de oameni,
sau te-ai folosi de bunăvoinţa şi inteligenţa lor,
aşa cum cred ei că ai făcut.
Abecedarul psihiatrului?
Nu, ci al femeii. Unu la unu.
Deci eşti un mincinos destul de rapid.
Dar vreau să ştiu care îţi e adevăratul nume.
Fie de crezi sau nu,
a fost întotdeauna John.
De ce ai făcut asta?
Ce s-a întâmplat a fost de ajuns. A trebuit să se oprească.
Nu trebuia să mă aştept să funcţioneze.
În vârstă de 14.000 de ani?
Pariez că au fost multe femei...
- Ţinem socoteala? - Poate...
Păi, eu o duc pe Edith acasă.
Sandy?
Eu voi rămâne.
Îţi pare rău pentru unele chestii pe care le-ai spus?
Îmi pare rău că le-am spus.
Păi, ca un bun creştin... eu...
O, John!
Ai făcut un lucru groaznic!
Îţi suntem atât de recunoscători că eşti teafăr.
Chiar şi Art, care urăşte lucrurile pe care nu le poate înţelege.
Eşti sadic, John.
Şi recunosc că m-am păcălit învârtindu-mă în jurul cozii.
Chiar dacă e tot ce am prins.
Mult noroc ţie. Îţi doresc tot ce e mai bun.
- Mulţumesc. - Gata?
- Pe curând. - Bine. Somn uşor.
Nu ştiu, omule.
E ceva în legătură cu treaba asta...
E ceva în legătură cu tine, John.
Cu cât mă gândesc mai mult,
cu atât nu mă mai simt în cutia aia chinezească.
Am simţit spaţiul.
O atitudine colorată a ceea ce noi numim realitate.
În care, aşa cum spunem cu toţii,
totul este posibil.
- Da. - Nu, nu.
Nu...fără cuvinte în plus.
Mă voi duce acasă şi mă voi uita la "Star Trek",
pentru o doză de luciditate.
Mult noroc ţie, omule.
Oriunde te-ar conduce.
M-ai învăţat că, uneori, o minciună nu poate fi reparată.
Aşa voi face.
Deci, John Oldman, ce alte pseudonime ai folosit?
O mulţime.
John Pelly,
John Savage...
Aproape am înnebunit acum 60 de ani.
Când predam la Harvard, eram John Thomas Partee.
John T. Partee, Boston tea-party...
- Am priceput. - Da, ştiu.
Stai puţin! Boston?
Acum 60 de ani?
John...John Partee?
Nu predai chimia!
Nu te cred!
- Pe mama ta o chema Nola. - Nu!
Da. Nola. Doamne!
Refuz să cred asta!
Numele câinelui meu!
- L-am avut dinainte de a mă naşte! - Woofy.
Woofy!
- Cooper s-a recăsătorit? - Te-a blestemat pe tine
şi pe Dumnezeu.
Îmi pare rău, dar trebuia să plec, ştii asta.
Trebuie să ştiu.
- Mi-e frig. - Întotdeauna ţi-a fost frig.
Niciodată nu puteai sta în frig.
- Dar...aveai barbă. - Da.
Obişnuiai s-o atingi să vezi dacă e adevărată.
Will!
Dumnezeule!
Sună la 911! Acum!
Haide, Will. Will.
Haide, amice!
Păstrăm legătura, dr. Oldman.
- O să mai am nevoie să pun întrebări. - Rămân pentru înmormântare.
Domnişoară.
Nu-l vom vedea niciodată pe "bătrânul" John murind.
Nu.
Traducerea, adaptarea şi sincronizarea: subs.ro TEAM (c) www.subs.ro
Traducătorii din subs.ro TEAM: AMC, Lovendal, Meredith Grey, Wishmaster
Sincronizarea textului: Cătă, AMC, Lovendal
Corectarea şi revizia generală a textului: AMC, Lovendal