MASCA LUI ZORRO
În 1821, cei 300 de ani de stăpânire spaniolă a Mexicului
erau pe sfârşite.
O revoltă a oamenilor, condusă de gen. Santa Anna
s-a răspândit din munţii arizi ai sudului
către bogată provincie din nord, ştiută sub numele de California.
Ţăranii s-au adunat pe străzi, cerând capul
ultimului guvernator spaniol, Don Rafael Montero.
Deşi i-a fost spus să se întoarcă în Spania
Montero a refuzat să predea puterea fără o ultimă luptă.
Sincronizare: Agentuoo7- Subtitrări-Noi Team www.subtitrari-noi.ro
Alejandro, e rândul meu. Lasă-mă să mă uit!
De ce mi-aţi găurit căruţă?
Iertaţi-ne, îl aşteptam pe Zorro.
- Mergeţi acasă, muchachos. - Chiar credeţi că o să vină?
Cineva crede că da.
Joaquin, Alejandro, odată am făcut sicrie pentru părinţii voştri.
N-aş vrea să fac şi pentru voi. Acum, valea!
Alejandro, Joaquin, aici nu-i de voi. Întoarceţi-vă la mănăstire.
Don Montero, ce mai căutaţi aici?
Uşurel, Don Luiz. Calm, calm.
Santa Anna e la trei mile de oraş. Trebuie să plecaţi acum.
Guvernul Spaniei doreşte să-ţi mulţumească pentru devotament.
Acest pământ este proprietatea Coroanei spaniole.
Şi va fi proprietate mexicană dacă nu ţi-l dau ţie.
Santa Anna ştie că donii plătesc taxe şi vă va respecta proprietăţile.
Restul Californiei l-am împărţit în mod egal
între ceilalţi doni. Am încredere în tine că toţi o să-şi primească pământurile.
Luaţi imediat copiii din piaţă!
Copiii n-ar trebui să vadă ce facem noi.
Vreau să văd! Lasă-mă jos.
Zorro?
L-am văzut. L-am văzut pe Zorro. Haide.
- Cine sunt aceşti oameni? - Cine sunt? Habar n-am.
Trei ţărani aleşi la întâmplare.
Unde e?
Vino.
Vă mulţumesc, domnilor.
Acum, scuzaţi-mă, dar lipsesc de la propria mea petrecere.
Omorâţi-l!
Ai omorî trei oameni nevinovaţi ca să mă prinzi pe mine?
Aş omorî 1 00 de nevinovaţi ca să te omor pe tine.
Trei oameni, trei tăieturi. O amintire din Mexic, Rafael.
Ca să îţi aminteşti să nu te mai întorci.
Tornado, prieten vechi, eşti prea bătrân pentru aşa ceva.
Da şi eu la fel.
Prinţul cel bun nu s-a temut. S-a luptat cu 100 de străjeri.
Şi apoi, foarte frumos,
a sărit pe balcon.
"Ai omorî trei oameni nevinovaţi ca să mă prinzi pe mine?"
"Da".
Apoi a fulgerat şi tunetul a zguduit ţinutul.
Regele cel rău l-a privit pe prinţul cel bun şi a spus...
- Ceva foarte banal. - Ce a făcut prinţul cel bun?
A sărit de pe balcon pe credinciosul său Tornado
şi s-a grăbit să ajungă acasă la soţia sa, Esperanza şi fiica sa, Elena.
Şi nu a mai făcut asemenea nebunii.
Îi plac mult de tot poveştile tale.
Îi place timbrul vocii mele. Curând, n-o să mai aibă timp de ele.
Eu nu mă satur niciodată de ele. Ea de ce s-ar sătura?
Esperanza.
Deja are forţă ta.
Azi şi-a spart căluţul de lut.
Diego.
E doar o zgârietură.
Diego, mi-ai promis.
Fără alte nopţi de aşteptare, în care mă rog să te întorci viu.
Spaniolii se duc acasă. Astăzi, Zorro a luptat pentru ultima dată.
De acum înainte, vom îmbătrâni alături de cei cinci copii ai noştri.
- Cinci? - Da. Nu-s destui?
Te iubesc.
Dona de la Vega, frumoasă, ca întotdeauna.
Don Rafael, ce onoare! Guvernatorul, la mine acasă.
- Rămâneţi la cină. - Am venit să-mi cer iertare, Esperanza.
Îmi pare rău că nu am putut apăra acest ţinut contra ţăranilor.
Că nu te-am putut face să mă iubeşti
şi că va trebui să te las fără soţ.
Arestaţi-l.
Sângele nu minte niciodată, Zorro.
Eşti un trădător faţă de ţara ta şi faţă de clasa ta socială. Luaţi-l.
Staţi.
- Nu! - Nu!
N-aş fi lăsat pe nimeni să-i facă rău.
Nu tu trebuia s-o aperi.
Elena.
Vreau să trăieşti ştiind că ai pierdut tot ce ţi-a fost drag.
Vei suferi cum am suferit eu ştiind că pruncul tău trebuia să fie al meu.
Elena!
Lasă-mă s-o ţin în braţe.
Lasă-mă s-o ţin în braţe!
Rafael!
Are ochii mamei ei.
Rafael! Nu vei scăpa niciodată de mine.
20 de ani mai târziu
Am stat pe urmele lor şi i-am adus înapoi
aşa că plătiţi-mi răscumpărarea, pentru că...
pentru că...?
- Nimeni nu-i mai tare ca Jack - Nimeni nu-i mai tare ca Jack
Acum aţi înţeles. Cântatul îţi poate uşura povara.
Veniţi cu mic, cu mare, pentru sperietură vieţii voastre.
Iată-i pe celebrii fraţi Murriel. Tâlhari, hoţi de cai,
bandiţi, oameni de cea mai proastă factură. Hei! Haideţi încoace.
Garcia. Fraţii Murrieta.
CĂUTAŢI
Haideţi încoace.
Aceşti oameni sunt acum în custodia cap. Armando Garcia. Îi preluăm noi.
- Cere-ţi răscumpărarea la Tlaxco. - Când o zbura porcul.
Cât valorăm?
Cam 200 de pesos.
200 de pesos? Doar atât? Doar 200 de pesos bucata?
- Pierdem timpul. - 200 de pesos pentru amândoi.
Ce? Ai înnebunit? Nu accepta, Jack!
Dacă mai pui mâna pe fratele meu, te omor.
Vorbeşte serios.
- Credeam că sunteţi legaţi. - Asta pentru că eşti prost.
Las-o jos!
- Au o cutie în căruţă. - Ştim. De-aia am venit.
Eu, legendarul Jack Trei-Degete, nici măcar nu-s pomenit.
Nu sunt eu ăla care s-a gândit să-l răpească pe primar?
Eu sunt coloana vertebrală a acestei bande.
Fără mine, s-ar duce naibii.
Pleacă!
Ridică-te!
Pleacă.
Vreau să ştii că eu consider asta o onoare.
Îngroapă corpul. la capul cu tine.
Sigur că te iubesc.
Da, da, dar repede. Ascunde-te în hambar.
Vine.
Ce vrei? Te rog, nu pune mâna pe mine. Cine eşti?
Don Rafael.
Ascultaţi-mă.
Dacă vreunul dintre voi este sau a fost vreodată
mascatul numit Zorro,
să se dea în vileag acum.
Eu sunt Zorro!
- Mi-au luat masca... - Linişte, nebun bătrân!
Eu sunt Zorro! Eu sunt cel pe care îl căutaţi.
Mincinosule! Se vede că eşti prea înalt.
Scoateţi-l de aici până nu începe să pută.
L-aţi găsit?
E mort.
Înapoi pe corabie. Trebuie să dorm puţin.
Guvernatorul s-a întors!
- Luiz... - Rafael, ce mult a trecut!
- Prea mult. - Pe vremuri, eram favoritul tău.
Îţi ofer acest dar ca să-mi cer iertare că m-am îndoit de tine.
Vino. S-au adunat mulţi oameni să te întâmpine.
- Don Pedro. - Don Rafael, bun venit.
- Arăţi bine. - Mersi.
Don Hector. Don Julio.
Domnilor.
Vă rog, vă rog.
Nu vă bucuraţi că mă vedeţi,
aşa că să terminăm cu prefăcătoria.
Ştiu că aţi fost plătiţi,
chiar ameninţaţi, ca să mă întâmpinaţi.
Înţeleg ce simţiţi.
Ce motive aţi avea să vă pese de conducătorii voştri?
Ce-au făcut ei vreodată pentru voi?
Spaniolii v-au oprimat, mexicanii v-au ignorat.
Şi donii?
Donii se mulţumesc să vă înşele şi să vă mintă.
Cine, în toată istoria voastră, v-a ajutat vreodată?
Zorro! Zorro a luptat pentru oameni.
Da, Zorro.
Unde este el acum, Padre, prietenul vostru mascat?
Nu s-a arătat de 20 de ani.
20 de ani!
A venit vremea să ne luăm destinul în propriile mâini.
Nu ca spanioli sau mexicani. Ca locuitori ai Californiei.
Stau astăzi în faţa voastră fără nici o mască.
Doar cu o promisiune solemnă că nu vă voi abandona.
Şi aveţi cuvântul meu
că o să vă ajut să luptaţi pentru o Californie independentă.
Tată.
Domnilor, permiteţi-mi să v-o prezint pe fiica mea, Elena.
Îţi mulţumesc.
- Cunosc parfumul acestei flori. - Se numeşte romneya.
Dar creşte doar în California şi asta e prima dv vizită aici.
Mai vreau whiskey.
- Sau cum îi spuneţi chestiei ăsteia. - Întâi banii.
Întâi banii.
Stai puţin!
- Ce zici de ăsta? - Argint!
Sigur că e argint. Din cel mai bun.
- De unde l-ai luat? - Nu e treaba ta.
De unde l-ai luat?
A aparţinut fratelui meu,
care a murit.
- Îmi pare rău. - De ce să-ţi pară ţie rău?
N-ar trebui să dai aşa ceva pe un pahar de whiskey.
Crezi că aş putea lua două?
Cine e ăla?
- Omul care mi-a ucis fratele. - Nu eşti în stare să lupţi.
Dă-te din calea mea, moşule.
Vrei să mai încerci o dată?
Cu plăcere.
- Pentru ce? - Pentru că ţi-am salvat viaţa.
- L-aş fi ucis. - Nu, el e antrenat ca să ucidă.
Tu pari antrenat ca să bei.
Ai fi murit repede.
Şi atunci, cine ţi-ar fi răzbunat fratele?
- Nu am pierdut niciodată o luptă. - Decât în faţa unui moş schilod.
- Cum te cheamă? - Alejandro.
E o vorbă veche:
"când ucenicul va fi pregătit, maestrul se va arată".
Dacă vrei să-l omori pe acest om, eu te pot învăţa cum să te răzbuni.
Şi să trăieşti să te bucuri de asta.
De ce eşti aşa dornic să mă ajuţi?
Pentru că odată, cu mult timp în urmă,
m-ai ajutat şi tu pe mine.
Incredibil.
Nu m-am gândit că, într-o zi voi fi aici.
În bârlogul lui Zorro.
Aici s-a pregătit Zorro.
Unde-ai fost în toţi anii ăştia? Credeam că ai murit.
Am fost mort. S-o lăsăm aşa.
Îmi amintesc de ultima oară când te-am văzut. Te luptai cu 1 00 de oameni.
Erai cel mai mare spadasin din toate timpurile.
Montero era guvernator atunci. Ţi-l aminteşti?
Rafael Montero. Ţi-l aminteşti?
Da. Soldaţii lui au omorât mulţi oameni.
Şi era inamicul declarat al lui Zorro. Al tău.
- Montero s-a întors. - Atunci, îl poţi ucide.
Nu, sunt prea multe complicaţii, nu le pot ignora.
Ce complicaţii?
Văd că n-o să petrecem prea mult timp vorbind.
Montero are planuri pentru California,
altfel nu l-ar fi angajat pe căpitanul Love.
- Trebuie să aflăm ce planuri are. - Şi apoi?
Dacă eşti pregătit, o să ne încercăm amândoi norocul.
Atunci, să mergem.
Ştii să foloseşti aia?
O înfig în adversar.
Avem mult de lucru.
Acesta este un cerc de antrenament.
Va fi lumea ta, viaţa ta.
Până când nu-ţi spun eu, nu există nimic în afara lui.
- Căpitanul Love... - Nu există nimic în afara lui.
Căpitanul Love nu există până nu spun eu.
Pe măsură ce devii mai bun, vei trece la un cerc tot mai mic.
Fiecare nou cerc te aduce mai aproape de răzbunare.
- Îmi place partea asta. - Începem?
Încet. Atacă încet. Atacă.
Încet. Din nou. Încet.
Uşurel. Bine.
- Bine. E bine. - Mulţumesc.
Atacă.
Bine.
E timpul să bem ceva.
Perfect. Fă-o din nou.
Unu, cinci, trei!
Şase, patru, doi!
Şi fandează.
Lecţia numărul unu. Nu ataca niciodată la mânie.
Lecţia numărul doi:
Vino cu mine.
Ce?
- Şi care e lecţia numărul 3? - Să ajungem la lecţia numărul 4.
lar?
- Armăsar andaluz negru. Magnific. - Seamănă cu bătrânul tău cal.
Linişte, linişte.
Al naibii cal! Ce faci?
Ne vedem în seara asta.
Zorro, arăţi mai bine ca oricând.
Ai grijă, senorita, pe aici umblă bărbaţi periculoşi.
Dacă vezi vreunul, arată-mi-l.
Uite ce e. O să-ţi fac marea onoare
de a te face calul meu.
Suntem un singur spirit.
Termină!
Dă-i drumul!
Prindeţi-l!
Ucideţi-l.
Zorro! Legenda s-a întors!
- Nu mă cunoşti, Părinte... - Zorro! Sigur că te cunosc.
Eşti chiar tu? Timpul a fost mai blând cu tine decât cu mine.
N-am timp să vorbesc acum. Părinte, te rog, ascunde-mă.
Vino.
La fel ca în trecut.
Padre, tu eşti?
E totul bine?
Nu-ţi face griji, draga mea. Eşti în siguranţă în casa Domnului.
Desigur, Padre.
Au trecut trei zile de la ultima mea spovedanie.
Câte păcate ai fi putut face în trei zile?
Vino înapoi după ce mai trece ceva timp.
- Poftim? - Ascultă, senorita...
Te rog, continuă.
- Am încălcat porunca a patra. - Ai omorât pe cineva?
- Nu aia e porunca a patra. - Sigur că nu.
În ce fel ai încălcat cea mai sfântă dintre porunci?
Mi-am dezonorat tatăl.
Poate că a meritat-o.
- Ce ai spus? - Am spus: "mai zi-mi, copila mea".
Încerc să mă port aşa cum ar vrea tatăl meu.
- Dar inima mea e prea sălbatică. - Prea sălbatică?
- Da. - Ai putea să-mi spui mai exact?
Am avut gânduri necurate despre un bărbat.
Am avut. Cred că era bandit. Purta o mască neagră.
- Avea o voce groasă? - Da.
- Şi o frumuseţe aspră? - Faţa lui era pe jumătate acoperită.
Dar ceva din ochii lui m-a captivat.
Am simţit o fierbinţeala înăuntrul meu.
Dorinţa?
Da, dorinţă.
Iartă-mă.
Te iert.
Căutaţi lângă altar.
Căutaţi peste tot. În capelă, în casa parohială, peste tot.
- Aceasta este casa Domnului. - Plecăm până se întoarce el.
Senorita, n-ai greşit cu nimic.
Singurul tău păcat ar fi să-ţi negi sentimentele.
Acum, du-te.
Elena.
- Ce cauţi aici? - M-am spovedit.
- Spovedit? - Da.
Cui? Preotul este aici.
Înapoi, Elena. Te rog.
Din respect pentru dra Montero, o să mă ocup de tine mai încolo.
Calule! Vino încoace.
Negruţu'! Tunet! Furtună!
Stupido! Vino încoace, acum!
Te avertizez. O să-mi iau alt cal.
Deci?
Ce crezi?
Domnule, am luat armăsarul negru, am gravat un Z...
Lumea ştie că Zorro s-a întors.
Crezi că furtul unui cal şi un semn pe perete te fac demn să porţi mască?
Ai grijă.
Eşti un hoţ, Alejandro. Un clovn demn de milă.
Zorro s-a pus în slujba oamenilor, nu a căutat faima, ca tine.
Un bufon.
- Zorro a făcut ce era nevoie. - Acum e nevoie de el din nou.
Nu ţi-am cerut ajutorul,
dar am venit aici ca să învăţ să mă lupt ca tine.
Să capăt forţa şi curajul tău.
Acum, când încerc să le folosesc, mă descurajezi?
Să-ţi spun ceva. M-am săturat de predicile tale.
M-am săturat să aştept să-mi spui tu când sunt pregătit.
Am poliţele mele de plătit, trebuie să încep o nouă viaţă.
Am crezut c-o pot face aici, dar m-am înşelat.
Alejandro!
En garde!
Alege-ţi arma.
Montero a invitat toţi donii din California la un banchet.
Dacă vrei să fii de ajutor, poţi merge alături de ei, ca spion.
Nu cred că înţeleg, domnule.
Ai pasiune. Eşti tot mai bun, Alejandro.
Dar trebuie să-ţi dau ceva pe care nu-l poţi obţine singur.
- Ce anume? - Farmec.
Şi ce este acela?
Convinge-l pe Montero că eşti un gentilom
şi te va primi în cercul său.
Eu?
Gentilom?
O să avem mult de lucru.
Da.
Uită-te la mine. Asta e cea mai mare prostie pe care am făcut-o vreodată.
- Mă îndoiesc. - N-o să reuşim niciodată.
Ba da, o să reuşim.
Nobilul nu e decât un om care spune ceva şi gândeşte altceva.
- Şi dacă te recunoaşte Montero? - Montero se crede un adevărat nobil.
Nu se va uita niciodată în ochii unui servitor. Ascultă-mă.
Ascultă-mă!
Cel mai important, nu-i lăsa pe doni să plece fără tine.
- Noroc în seara asta. - Mulţumesc.
Stai drept. Farmec.
Farmec.
Don Rafael Montero? Bună seara.
Don Alejandro del Castillo y Garcia.
Salutul spaniol de la Curte. Nu l-am văzut de ani de zile.
- Tatăl meu a fost foarte strict. - Cine e tatăl tău?
Don Bartolo del Castillo.
Am auzit de el, dar din nefericire, nu l-am cunoscut.
Am sosit săptămâna trecută din Spania.
Inspectez proprietăţile familiei mele.
Regina Isabella a Spaniei a fost foarte generoasă cu noi.
Foarte impresionant. Ce te aduce pe aici?
Am auzit că v-aţi reîntors în California
şi că regina vă apreciază.
Adevărat?
Credeam că am intrat în dizgraţie la Curte după pierderea Californiei.
Doar în anumite cercuri.
Maiestatea Să ştie că întâmplările astea nefericite n-au fost vina dv.
Mi-a spus că acesta e încă un tărâm al făgăduinţei pentru un vizionar.
- Şi dumneata eşti un vizionar? - Sunt în căutarea unei viziuni.
Dar am nimerit într-un moment nepotrivit. Am întrerupt o petrecere.
Să vin altă dată?
Nu, aş fi onorat dacă aţi veni alături de noi.
Eu aş fi onorat.
Permite-mi să ţi-o prezint pe fiica mea, Elena.
Încântat.
Mi-e teamă că nu am adus nimic pentru doamnă,
dar aşteptaţi o clipă.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Bernardo, ia-ţi picioarele la spinare. Senorita. Caballero.
Don Alejandro.
Vă invităm la masa noastră.
Aş fi încântat, senorita.
A, Don Alejandro. Sunt încântat că ni vă alăturaţi.
Dlor, permiteţi-mi să vi-l prezint pe Don Alejandro del Castillo y Garcia.
Căpitanul Harrison Love. Nu e don, dar e unul de-al nostru.
Nu eşti dumneata omul care urmărea un bandit legendar?
- Nici pe departe legendar. - A fost prins?
- E doar o chestiune de timp. - Poate că banditul a scăpat.
Dar noi, ceilalţi, ne vom gândi de două ori înainte să ne spovedim.
Mulţumesc.
Don Hector, nu sunt de acord. Până când oamenii nu vor fi liberi,
cred că vom mai vedea multe Z-uri gravate pe pereţi.
Don Alejandro, ce credeţi?
Cred că oile vor avea întotdeauna nevoie de un păstor.
Dar cu siguranţă, nu Zorro ăsta.
Probabil că poartă mască pentru a-şi ascunde chelia.
- Unii i-ar spune erou. - Eroismul, o iluzie romantică.
- La fel ca nobleţea. - Elena, destul.
Eroismul e ceva la care trebuie să aspiri, nu să-ţi baţi joc.
Toate duelurile şi împuşcăturile alea, goană pe cai,
îmi dau dureri de cap. Nu sunt treburi de gentilom.
Dar ce e pentru gentilomi? Urcatul şi coborâtul din trăsură?
Nu,
mă refer la sporirea averii, pentru a oferi confort doamnelor.
Ca dumneavoastră.
Femeile şi politică. Ce pot să spun?
Suntem la o petrecere, nu-i aşa? Îmi acorzi onoarea acestui dans?
M-aş bucura.
Căutai ceva?
Miraculosul din viaţa de zi cu zi.
Da? Căutaţi-l în altă parte. Noi încercam să dansăm.
Dumneata încercai. Ea reuşea.
Scuză-mă, căpitane. O glumă nesărată.
Sper că nu va fi ultima. Don Rafael vrea să vă întoarceţi la masă. Acum.
Aţi vrea să încercăm ceva mai vioi? Sau nu vă simţiţi în stare?
Nu, dimpotrivă.
Mă gândesc doar la dezgustul dumitale pentru efort fizic.
w w w . s u b t i t r a r i - n o i . r o
Aşa se dansează la Madrid acum.
Scuze, Don Rafael, trebuie să-mi trag suflarea.
Fiica dumneavoastră e o dansatoare impetuoasă.
"Impetuoasă". Îţi mulţumesc că te exprimi aşa delicat.
- Îmi cer scuze dacă te-a ofensat. - Nu, nu, nu.
E tânără şi impulsivă, dar frumuseţea ei este fără seamăn.
Şi are ţinuta impunătoare a tatălui ei.
Don Rafael!
Ca sfătuitor al Reginei în probleme financiare,
ar fi plăcerea mea să vă prezint pe amândoi la Curte.
Vino cu noi în curte. Vreau să-ţi împărtăşesc ceva.
Ce anume?
O viziune.
Fraţi doni...
Cu toţii ne amintim de vremurile când eram stăpânii acestei ţări.
Impuneam respect şi am strâns mari averi.
Dar niciodată nu ne-am hotărât propriul destin.
A venit vremea să cerem ceea ce ar fi trebuit să avem de la început.
Prieteni...
Vă prezint Republica independentă California.
Toţi cei de aici îţi datorează ceva. Pământurile primite ne-au îmbogăţit.
Dar trebuie să-ţi punem la îndoială motivele.
În ziua când ai venit, ne-ai făcut de râs.
Făceam circ pentru mulţime.
Şi acum, ce faci?
Acum ne îndemni să ne ridicăm împotriva lui Santa Anna.
Ştii că nu l-am putea învinge.
Nu vă sugerăm să luptăm pentru ea.
Vă sugerăm s-o cumpărăm de la el.
Santa Anna poartă un război scump cu Statele Unite şi nu mai are bani.
Chiar dacă ne-am combina averile, n-am putea cumpăra această ţară.
- Eu am deja o înţelegere cu el. - Trăieşti un vis.
Şi de ce să nu-l trăim împreună?
Ne vedem mâine. Vom face o călătorie
care o să vă înlăture temerile.
Prieteni, vă prezint El Dorado!
Tehnic, aurul e al lui Santa Anna.
Din fericire, nu ştie de el.
Lingourile au fost marcate cu sigiliul Spaniei. Va crede că vin de acolo.
Vă este mai clar acum?
Peste două zile, vom cumpăra această ţară de la Santa Anna.
Cu aur extras de pe propriile sale pământuri.
- Unde i-aţi găsit pe oamenii ăştia? - Unde am vrut.
Genial.
Face parte din procesul mineritului. Înainte, săpăm. Acum folosim dinamită.
Deci, acesta e viitorul Californiei?
Aceasta e viziunea mea, da.
Sus, aici. Ce privelişte pentru ochi obosiţi!
Vulturi care umblă de colo-colo ca oamenii normali.
Bine aţi venit în antecameră iadului.
Ni se spune cei dispăruţi, dar nu suntem tocmai dispăruţi.
- Suntem doar greu de găsit. - Stai aşa! Te cunosc.
Sigur că da, gălbejitule. Sunt legendarul Jack Trei-Degete.
Şi voi sunteţi o grămadă de criminali
îmbrăcaţi în ţoale luxoase şi frumos mirositoare.
Nu-l băgaţi în seamă, domnilor. E un hoţ de rând.
De rând, sigur că da. Dar nu-s nimic pe lângă voi.
Domnilor, eu fur aur şi bani.
Dar voi furaţi vieţile oamenilor.
Aşa că duceţi-vă naibii! Şi voi şi caii care v-au adus aici.
Gălbejit?
E ceva amuzant, căpitane?
Ciudat, aş spune.
E a doua oară când îl împuşc pe acest om când zboară prin aer.
Don Alejandro! Trebuie să vă vorbesc în particular.
- Poate altădată. - Astăzi. Singuri.
Bună ziua, Bernardo.
Bună ziua, senorita.
- Vocea ta e aşa liniştitoare. - E nervos, trebuie liniştit.
Da, înţeleg.
De când eşti în slujba lui Don Alejandro?
Uneori, mi se pare interminabil. Îmi cer scuze.
Nu-ţi face griji, Bernardo. N-o să-i spun.
Don Alejandro mă zăpăceşte.
Uneori, pare atât de arogant, de superior.
Şi totuşi, felul cum se uită la mine, cum dansează cu mine...
Ca şi cum înăuntrul lui ar fi doi oameni complet diferiţi.
Da.
Semănaţi mult cu mama dv.
De unde ştii?
Păi, nu văd prea multe din Don Rafael în dumneavoastră.
Ştiu că tata şi-ar dori să semăn cu ea şi la purtare.
- Era foarte decentă. - Aşa o descrie el?
- Da. Dar eu nu cred. - Era mai mult ca dumneavoastră.
Poate. Ar fi un fel de a o cunoaşte.
Ninera mea mi-a spus că dispăruţii ne pot vedea la lumina lunii.
Când eram mică, mă strecuram afară noaptea şi călăream prin Andaluzia.
Făceam cu mâna către cer ca să ştie că sunt eu.
- Cum a murit? - A murit la naşterea mea.
Tata nu prea vorbeşte de ea. Cred că i se pare prea dureros.
Da.
Ştiu cum este să pierzi pe cineva drag.
Tu?
Mi-am pierdut fiica. Cu mult timp în urmă.
Când vă privesc, îmi amintesc cum era să fiu tată.
- Mama dv ar fi mândră de dv. - Mulţumesc.
Trebuie să te întreb... Ne-am mai întâlnit?
Nu, de ce?
E ciudat, vocea ta sună atât de familiar.
N-am mai fost în Spania încă dinainte să vă naşteţi.
Desigur.
Oricum, e o voce foarte plăcută.
Mulţumesc.
- La revedere, Bernardo. - La revedere,
Elena.
Ştiaţi că indienii Compa din Peru
îşi mâncau duşmanii?
Ochii erau cei mai căutaţi.
Să poţi vedea prin ochii duşmanului este un lucru valoros.
Dar unde-mi sunt manierele? Vreţi ceva de băut?
Nu?
Din altă recoltă, poate?
Eşti bolnav la cap, căpitane Love.
Capetele şi mâinile din borcane
vi se par ciudate, presupun.
Ar trebui să-ţi dai afară menajera.
- Cine este el? - Un duşman.
Are un frate, care îi va împărtăşi soarta.
Îţi doresc noroc.
- În sănătatea ta. - Fratele lui Murrieta sau nu...
Eşti mai mult decât pretinzi a fi.
Poate că, într-o zi, voi vedea cum arăt prin ochii tăi,
căpitane Love.
E frumoasă.
Mă scuzaţi, cât costă?
E cadou, a spus, în onoarea mamei dumitale.
Mama mea?
- A iubit-o pe mama dumitale. - Nu, spune-i că se înşeală.
Mama a murit demult, în Spania.
Spune că nu se înşeală. Eşti fiica Esperanzei şi a lui Diego de la Vega.
A fost doica ta. Îţi punea flori lângă leagăn.
Îmi pare rău, nu pot accepta.
Alejandro.
Ascultă-mă. Poţi să găseşti drumul înapoi spre mâna?
Nu.
Toate ferestrele erau acoperite.
- N-a avut încredere nici în doni. - Nici eu n-aş avea.
Trebuie să spargi cufărul din biroul lui Montero în seara asta.
- Află ce planuri are. - Oamenii de la mină mor.
Şi eu nu mă pot gândi decât la căpitanul Love.
În curând, va intra în cercul tău.
- Mi-e dor de fratele meu. - Fratele tău e mort.
Îi pierdem pe cei ce-i iubim. Nu te mai gândi la asta.
Cum?
Cum pot să fac ce trebuie
când nu simt decât ură?
O ascunzi.
În spatele ăsteia.
Santa Anna a fost de acord să facem transferul poimâine.
Insistă să livrăm aurul la 8 kilometri nord de oraş.
Căpitane Love?
E o distanţă suficientă fată de mină. Nu văd nici o problemă.
Spune-i că suntem de acord. Bravo, Luiz.
Pentru Republica independentă California.
Don Rafael!
Ai trimis oameni pe deal? Ai dublat gardă la zid?
Da, da, desigur.
- Până la urmă, e doar un singur om. - Nu e doar un singur om. E Zorro.
Şi ştie despre mină. Altfel, n-ar fi aici.
- Cum ar putea să... - Nu contează cum.
Nu mi se pare că înţelegi situaţia, căpitane.
Dacă află Santa Anna că-l plătim cu aurul lui, o să ne măcelărească.
Înţelegi?
Atunci ar trebui să distrugem dovezile.
Să montăm explozive. Să aruncăm mina în aer.
- Şi lucrătorii? - Distrugem toate dovezile.
Nici un martor.
Încuie hârtiile alea undeva.
Gărzi!
- Controversatul Zorro. - Nu. Legendarul Zorro.
Lăsaţi armele! Spune-le.
Faceţi cum v-a spus.
Dă-mi voie.
Veniţi încoace. Stop.
Cu faţa la fereastră.
Acum, aplecaţi-vă şi atingeţi-vă vârfurile picioarelor.
Aplecaţi-vă!
Dă-mi voie, căpitane Love. Mulţumesc.
Omorâţi-l!
Bună dimineaţa, senor.
- Bună dimineaţa, senorita. - Dă-l înapoi.
- Ce? - Orice ai furat,
de la tatăl meu, dă-mi-l înapoi.
Nu.
Fii serioasă.
Nu am timp să te instruiesc aşa cum trebuie.
Am fost instruită de la patru ani.
Nu-i rău.
Nu-i rău deloc.
Aşa o să fie mai greu. Senorita...
Nu te mişca.
- Te predai? - Niciodată.
Dar poate o să ţip.
Înţeleg.
Uneori, am acest efect.
Scuză-mă.
La revedere, senorita.
Ce s-a întâmplat?
M-am luptat cu Zorro şi a plecat.
- L-ai recunoscut? - Nu, dar era tânăr şi viguros.
- Era foarte viguros, tată. - Viguros?
Da.
Dă-i drumul!
Dii!
Aici. Ăsta e canionul. Aici este mâna.
Au maxim 25-30 de gărzi.
- Zorro se va descurca. - Nu merg cu tine.
Ce?
Nu merg cu tine.
Am ceva de făcut. E o problemă personală.
- Şi prizonierii? - Nu mai pot face nimic.
- Adică nu mai vrei să faci nimic? - Mi-am dedicat viaţa lor.
Soţia mea a fost ucisă în faţa mea
şi copilul, crescut de duşmanul meu.
Montero?
Elena.
E fiica ta.
A fost.
Aşa că
te duci să te răzbuni.
Nu, să-mi iau fata. Şi nu te preface că nu-ţi pasă de ea.
Îmi pasă. Dar tu m-ai învăţat să privesc dincolo de sentimente.
- Totul a fost o minciună? - Eşti prea tânăr ca să înţelegi.
Ce să înţeleg? Trădarea?
Toată munca, toată pregătirea, toate sfaturile înţelepte, pentru ce?
Să-i zâmbesc ucigaşului fratelui meu în timp ce tu îţi vezi de treaba ta?
Te-am învăţat tot ce trebuie să ştii că să supravieţuieşti.
Acum, trebuie să am grijă de sufletul meu.
Elena e tot ce mi-a rămas. Nu vreau s-o pierd din nou.
Şi California? Şi oamenii?
Îl au pe Zorro.
Fiecare centimetru de teren e păzit. Dacă se arată...
- Sunteţi bine? - Ai harta?
- Îl găsim. - Armata e pregătită de luptă?
- Nu, domnule. - Atunci nu sunt bine.
Încep să mă întreb dacă vrei cu adevărat să reuşim.
- Ce-ai spus? - Ce cred eu, căpitane
e că, calul meu ar putea conduce această armată mai bine decât tine.
Am spus că o să-l găsesc.
Asta înseamnă că o să-l găsesc.
Poate că nu mai trebuie să te deranjezi. Hai, ia-l, căpitane.
- Cine eşti? - Te-am avertizat demult, Rafael.
- Nu vei scăpa niciodată de mine. - De la Vega.
- Rafael. - Nu pe tine te-am văzut aseară.
- Acela era Don Alejandro. - Da.
Dar mulţi oameni ar purta cu mândrie masca lui Zorro.
În orice caz, au fost pornite evenimente pe care nu le poţi opri.
Nu am venit să te opresc.
Cheam-o pe Elena.
Cheam-o.
Căpitane, adu-o încoace pe fiica mea.
Adu-o încoace!
Nu-ţi poţi imagina cât am visat această clipă.
Zi şi noapte, timp de 20 de ani.
Serios? Eu nu m-am mai gândit deloc la tine.
- Dacă mor eu, moare şi adevărul. - Vom vedea.
Tată!
- Bernardo, ce faci? - Spune-i, Rafael.
- Ce să-mi spună? - Spune-i cine-i tatăl ei adevărat.
Ce tot zice?
Acest nefericit şi-a pierdut fiica
şi acum vrea să te ia pe tine.
Spune-i cum a murit mama ei.
Fiica ta e pierdută, de la Vega. Nu ţi-o dau pe a mea.
De la Vega?
O femeie din oraş mi-a spus...
Diego de la Vega?
Tată?
Numele lui nu contează.
Mi s-a spus că ninera mea îmi atârna ceva lângă leagăn.
Da, mama ta îi spunea să-ţi pună flori proaspete.
Nu!
Să terminăm ce am început
în noaptea când a murit Esperanza.
Lasă sabia sau voi pune să fii împuşcat.
Chiar şi în prezenţa fiicei mele.
Te rog.
Erau flori. Romneya.
Rafael...
Ştie.
Apă!
Închideţi-i!
Ard fitilele. Grăbiţi-vă.
Să mergem!
Aşteptaţi aici!
Păziţi căruţa, fiţi vigilenţi.
- De la Vega. - Rafael.
O singură întrebare.
Serios? Care e aceea?
Cum vrei să-ţi expun rămăşiţele?
- Acum sunt liber să te omor. - Nu!
Lasă spadă. Las-o.
Chiar crezi că mi-aş fi ucis copilul?
Ţi-a fost dor de mine?
Elena! Dă-le drumul!
- "M" de la Murrieta. - Doi oameni. Unul a murit.
Te descurci bine. Fratele tău s-ar fi împuşcat deja.
Alejandro.
S-a terminat?
Da, Don Diego. S-a terminat.
Nu şi pentru Zorro.
Vor mai fi şi alte zile, alte lupte de purtat.
Este blestemul şi destinul tău.
Frumoasa mea Elena.
Lumea este un loc ciudat.
Te-am găsit, dar te pierd din nou.
Nu mă vei pierde niciodată...
Tată.
Semeni cu mama ta.
Aceiaşi ochi.
Aceeaşi gură.
Acelaşi curaj.
Alejandro.
Elena.
Şi aşa a fost. Fulgerul a despicat cerul.
Tunetul a zguduit văzduhul.
Şi apoi, s-a făcut linişte.
Marele războinic pe nume Zorro murise.
Oamenii locului l-au înmormântat ca pe un erou.
Au venit din toate colţurile tării să-şi ia adio de la bravul luptător.
Dar, micule Joaquin, cât timp lumea îşi va aminti
bunicul tău va continua să trăiască.
Pentru că trebuie să existe un Zorro.
Şi într-o zi, când va fi nevoie de el, îl vom vedea din nou.
Pe Tornado, galopând ca vântul.
Cu sabia strălucindu-i în soare.
Sărind, luptând, ca un leu, ca un tigru!
Luptând...
Cât de sigur posibil.
Aşa crezi tu că se adoarme un bebeluş?
Somn uşor, fiul meu.
Când voi adormi, eu voi visa la neînfricatul Zorro.
Dar ce chip să-i dau?
A fost mulţi oameni diferiţi,
dar te-a iubit în toate ipostazele sale.
Cum aş putea refuza un astfel de om?
Ştii unde l-aş putea găsi?
Zorro ar putea fi oriunde.
Gata, gata, dragul meu.
Sincronizare: Agentuoo7- Subtitrări-Noi Team www.subtitrari-noi.ro
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro