Traducere în exclusivitate pentru www.subs.ro
El Orfanato
Un, doi, trei la perete stop!
Un, doi, trei la perete...
Haide, că te prind!
Ai grijă, Laura!
Orfelinatul "Bunul Păstor". Poftiţi.
Totul e pregătit.
Acum se joacă. Încă nu ştie nimic.
Laura va fi foarte fericită în noul ei cămin.
Nu vă faceţi griji. Ne vedem diseară.
O să le lipseşti mult prietenilor tăi, Laura.
Te-am prins!
** ORFELINATUL **
Traducerea şi adaptarea: gligac2002@yahoo.com (c) www.subs.ro
Mamă!
Mă duc eu. E rândul meu.
Mamă!
Vin!
Simón...
Sunt afară, ascultă...
Du-te la culcare.
Îmi pare rău, dragule, nu.
Ah, clar. Watson şi Pepe
s-au jucat până târziu afară,
iar acum nu pot intra, nu-i aşa?
Haide înăuntru.
Uite, nu cred că eşti puţin cam măricel pentru astfel de lucruri?
Când ai locuit aici, ca copil, ţie nu-ţi era frică?
Nu, fiule. Nu aveai de ce să-ţi fie frică în casa asta,
dacă eram mai mulţi copii în cameră.
Iar farul lumina camera toată noaptea.
Era un far?
Încă mai e, dar nu mai funcţionează, fiule.
Mâine, când vom merge pe plajă, ţi-l voi arăta.
Şi de ce nu mai luminează farul?
Poţi să ţii un secret?
Da.
În realitate, funcţionează, însă lumina e invizibilă...
... şi ne protejează de toate pericolele.
Cum lumina e invizibilă?
Uite, îţi arăt ceva.
Uită-te pe fereastră. Ce vezi?
Acolo. Nu te mişca.
Vezi?
Ce? Ai văzut?
Copiii care vor veni aici...
... de ce nu pot sta la ei acasă?
Dragule, sunt copii foarte speciali
care au nevoie de multă, multă, multă grijă.
Şi nu pot să vină şi să plece toată ziua
pentru că trăiesc destul de departe, înţelegi?
Pot să dorm în pat la tine în noaptea asta?
Ştii ce eşti? Un mare neruşinat.
Tata nu vine cu noi pe plajă?
De ce nu te duci cu Watson şi Pepe?
Ei nu pot.
Cu toată gălăgia asta, aseară n-au închis un ochi.
Doamne, câtă neruşinare!
Mie mi se pare că aminteşti de prietenii tăi doar când vrei.
Haide, ia-ţi pastila.
E "S" de la Simón.
Haide, du-te în camera ta şi pregăteşte-ţi lucrurile...
... iar apoi mergem cu tata la plajă.
Bine?
Careva din noi trebuie să aibă o discuţie cu Simón.
Mă refer la prietenii lui invizibili.
E ceva normal, nu-ţi fă griji.
E singur şi plictisit.
Când vor fi şi ceilalţi copii aici,
va uita de prietenii lui invizibili.
Totul va fi foarte bine.
Vom crea un orfelinat minunat.
Sunt foarte fericit că suntem aici, împreună.
- Pirat! - Pirat...
Peşteră...
Peşteră.
- Şi far. - Şi far.
Să vedem... mai întâi a fost un pirat foarte, foarte, foarte rău...
... care şi-a ascuns comorile într-o peşteră... aproape de un far.
Şi care sunt acestea?
Comorile pe care le-a jefuit. Dar pentru a intra în peşteră...
... să nu crezi că a fost uşor să intri acolo...
Alo!
Simón?
Simón, să mergem!
Simón!
Cum te cheamă?
Pe mine Simón. Vrei să ne jucăm?
Ai vrea să vii şi să ne jucăm la mine acasă?
Simón! Ce faci aici?
Ne jucăm.
Dar Watson şi Pepe n-au venit cu noi la plajă.
Nu ei, e un alt copil.
Ei bine, joacă acest joc în altă parte. Aici e periculos.
Haide, să mergem.
Poţi să vii acasă să ne jucăm?
Aha...
De ce ai pus cojile acolo?
E un indiciu pentru prietenul meu, pentru a găsi drumul...
... şi a veni acasă să se joace.
Coji în mijlocul drumului...
Dacă continuă astfel, în curând nu vom mai avea o încăpere pentru alţi copii.
Bună.
Bună ziua.
Iertaţi-mă că am venit neanunţată,
însă a fost imposibil să vă prind la telefon.
Mă numesc Benigna Escobedo. Sunt asistent social.
Ei bine, mă tem că aţi făcut drumul în van,
pentru că azi nu avem interviu pentru angajări.
Interviu? Nu. Sunt aici pentru Simón.
Ce încăpere! E o casă minunată.
Cum v-aţi ales cu ea?
Am crescut aici. A fost un mic orfelinat, pe vremuri.
Mereu am vrut să mă întorc,
aşa că ne-a venit ideea unui cămin.
Cămin?
Un cămin pentru copiii cu dizabilităţi.
Credeam că pentru asta aţi venit.
Atunci aveţi nevoie de mulţi angajaţi...
... pentru a se putea ocupa de tot.
Nu e tipul acela de cămin.
Cu... 5 sau 6 copii, am fi mulţumiţi.
Pentru a face contrariul, ar fi foarte complicat, nu?
Ce aţi vrut să-mi spuneţi despre Simón?
Da. Da, sigur...
Ieri am primit dosarul său...
... şi m-am gândit că ar fi bine dacă v-aş face o vizită...
... şi m-aş prezenta, în cazul în care aveţi nevoie de ceva.
Intenţionaţi să faceţi multe schimbări cu casa?
Mă iertaţi, dar nu înţeleg motivul vizitei dvs.
Dar acestea sunt nişte informaţii vechi.
Ştiu, dar a trebuit să le expediez.
Sunt noi tratamente.
E un program experimental.
Trebuie făcută o cerere
şi m-am gândit că poate şi dvs aţi fi interesată.
După cum ştiţi, soţul meu e medic.
Şi suntem foarte la curent cu tratamentul bolii lui Simón.
Iar acum trebuie să vă cer să plecaţi.
Simón nu ştie că e adoptat.
Şi cu atât mai mult nu ştie nimic despre boala sa.
În plus, mai bine vorbesc despre asta când soţul meu este acasă.
SCHIMBARE DE DOMICILIU
"... purtător al virusului HIV..."
Merg eu, e rândul meu.
Cine e acolo?
Ce faci aici?
Carlos! Carlos!
Ce se întâmplă?
Vrei s-o loveşti în cap, pe bătrână, cu bâta aia?
Dormi în seara asta cu Simón.
Dacă reapare, vom chema poliţia.
Mamă!
Te pot trezi acum? Te pot trezi?
Mamă...
- Te pot tre... - Haide, Simón!
Eşti deja treaz. Te poţi scula, dragule.
Wendy mare
Wendy o să îmbătrânească şi o să moară?
Wendy îmbătrâneşte, însă Peter Pan vine în fiecare an
s-o ia pe fiica ei în "Tărâmul de nicăieri".
Şi de ce Wendy nu merge cu ei?
Pentru că...
Şi dacă Peter Pan vine la mine, atunci tu vei veni cu mine?
Nu... Eu sunt prea mare pentru a merge în "Tărâmul de Nicăieri", fiule.
Câţi ani ai?
37.
Atunci în câţi ani o să mori?
Ei, ce întrebare e asta?
Până o să mor eu, o să treacă mult, mult, mult timp,
când tu vei fi deja mult mai mare.
Eu nu voi fi mai mare.
Eu nu am să cresc.
Ce, o să fii ca Peter Pan?
Ca noii mei prieteni.
Ce, acum mai ai unul?
Sunt şase.
Şi nici ei n-o să crească?
Nu pot să crească.
Aceste lucruri, ce le ţin în mână, ce sunt?
Sunt comorile lor, să se joace cu ele.
Prietenii tăi invizibili se joacă cu tine?
Bineînţeles. Mi-au luat comoara mea.
Ceva la care ţii mult. Şi trebuie să o găseşti.
Deci e un fel de joc? Să-ţi ascunzi comoara?
Da. Şi eu am găsit comoara, urmând indiciile.
Dacă o găseşti, îţi îndeplinesc o dorinţă.
Înţeleg...
Şi tu ai o comoară?
Am găsit monede. Un bătrân le-a lăsat în parc.
Cred că sunt de aur. Foarte valoroase.
Vrei să le vezi?
Nu te uita încă.
De unde ai toate astea?
Le-am găsit.
Şi asta?
E de la prima îngheţată ce am primit-o după operaţia de amigdale.
Cutia mea magică.
Astea nu sunt monede,
sunt dinţi de lapte. Unde i-ai găsit?
Ce tot spui? Sunt primul indiciu!
Mi-au luat monedele.
Vrei să ne jucăm de-a vânătorii de comori?
Nu, jocul a început deja.
Trebuie să-ţi aminteşti unde se aflau de obicei dinţii de lapte.
Dacă-mi găsesc comoara, pot să îmi pun o dorinţă.
Nisip! Unde ar putea fi nisip?
Ai pregătit totul, nu-i aşa?
Pe plajă?
Nu, nu! Trebuie să fie în casă.
Şi asta?
Coşul!
Simón, aşteaptă!
Haide, repede!
Cheia asta o ştiu... Ştiu! E cheia de la sertarul din bucătărie!
Comoara mea!
Astea sunt lucrurile lui tata!
Acum am comoara! Acum îmi pot pune o dorinţă!
Simón!
Astea sunt lucrurile lui tata şi ale mele.
Şi nu trebuie să ascunzi niciunul din ele. E clar?
Nu eu am fost, ci ceilalţi!
Nu accept să-mi spui minciuni!
Nu mint! Tu eşti cea care minte.
Tu eşti cea care îmi spui că eşti mama mea şi nu e aşa!
Ce vrei să spui?
Nu eşti mama mea.
- Cine ţi-a zis asta? - Prietenul meu mi-a spus-o.
- Cine e prietenul tău? - Tomás... Tomás mi-a zis adevărul!
Că sunt ca ei.
Că nu am părinţi!
Că voi muri!
Tu nu eşti mama mea! Eşti o mincinoasă!
Am vrut să aşteptăm...
... să fii puţin mai mare pentru a vorbi despre unele lucruri.
Dacă e ceva ce vrei să ne întrebi, orice...
Ce e cu Moş Crăciun? Şi asta e o minciună?
Uite, Simón... Ai auzit fără voia ta ceea ce mama a vorbit cu acea doamnă.
Ai văzut ce era în plic şi ai inventat acest joc
pentru că-ţi era frică să întrebi despre ceea ce ai descoperit.
Ce se întâmplă dacă într-o zi nu iau una din ele?
Nu se va întâmpla nimic.
Dar cât va dura, dacă nu le iau, până voi muri?
Multe zile... Multe săptămâni, nu-i aşa?
Uite, tu nu-ţi fă griji, pentru că noi vom avea grijă de tine
şi nu te vei îmbolnăvi, nu o să mori.
Bine?
Simón, vino jos, fiule!
Simón!
Simón, grăbeşte-te. Sosesc primii copii!
Încă nu putem coborî. Trebuie să-ţi arăt ceva.
Ah, chiar? Ce vrei să-mi arăţi?
Căsuţa lui Tomás.
Dar nu acum, dragule. Mâine, când suntem singuri, bine?
Nu!
Acum nu se poate, Simón.
Acum!
Îţi spun să te duci jos imediat!
Nu am să mă duc!
Du-te!
Ţi-am spus că trebuie să vii să vezi casa lui Tomás!
Uite, dacă nu vrei să vii, nu veni. Nimeni nu te obligă.
BUN VENIT
Vezi masca? O să-ţi placă?
Simón!
Dragule!
Dragule?
Simón!
Simón?
Simón, fiule...
Carlos!
Dar ce se petrece?
Dragule?
Simón?
Simón!
Dragule!
Simón!
Laura!
Nu!
Simón!
Nu! Simón!
Simón!
- Acolo e, Carlos! - Nu e nimeni acolo, Laura!
Ţi-am spus, nu e nimeni acolo!
Nu mai putem sta aici!
Acela e fiul meu! Simón...
URGENŢE
Carlos e aici. A vorbit cu poliţia
şi acum vrea să vorbească cu tine,
dacă te simţi în putere.
Ce mai faci?
Nu a fost în peşteră.
Dar am văzut pe cineva, Carlos.
Trebuie că ţi-ai imaginat asta, în emoţia momentului.
Te asigurăm că fiul tău nu se află acolo.
Mă numesc Pilar.
Ştiu că nu te simţi bine, dar...
... vreau să ştii că facem tot ce ne stă în putinţă
pentru a-l localiza pe fiul tău, cât mai repede posibil.
Pilar e psiholog. Colaborează cu poliţia.
Se depun mari eforturi pentru a-l găsi pe Simón.
Aş vrea să te întreb unele lucruri.
Soţul tău mi-a spus despre adopţie.
Şi despre boala fiului tău.
Din moment ce Simón a fost adoptat...
... există posibilităţi pe care nu le putem neglija.
Ca de exemplu?
O posibilă răpire din partea unuia din părinţii biologici.
Am înţeles că aţi dat, noaptea trecută, peste o femeie
care va dădea târcoale casei.
Benigna Escobedo, de la Asistenţă Socială.
S-a prezentat la noi acasă acum câteva zile.
Nu există nici o femeie cu acest nume la Asistenţă Socială.
Ai putea să-mi descrii această femeie?
Avea în jurul a 70 de ani, păr cărunt...
... ochi clari şi ochelari cu ramă groasă.
Să fii convinsă că o vom găsi pe această femeie.
Nu există nici o îndoială.
Cine mă va lăsa să am grijă de copiii lor,
când nu sunt în stare să am grijă de propriul meu copil?
Să facem un lucru.
Ia acest medalion cu Sf. Anton, ce-l am de la bunica mea.
Ştii cât ţin la el...
E un fel de amuletă purtătoare de noroc.
Dar tu nu crezi în astfel de lucruri.
Tocmai de asta. Îţi va da mai multă putere!
Nu e un dar, ţi-l împrumut doar.
Când îl găsim pe Simón, mi-l înapoiezi.
Carlos?
Carlos!
Pe măsura trecerii timpului,
părinţii micuţului Simón Sanchez se simt
din ce în ce mai disperaţi.
Ieri s-au împlinit 6 luni de când
micuţul de 7 ani
a dispărut de acasă fără nici o urmă.
Situaţia e cu atât mai dramatică cu cât
Simón e bolnav şi are nevoie de tratament zilnic.
Părinţii...
Fiul meu a dispărut acum 6 luni. Numele lui e Simón.
Oraşul e plin de postere cu el.
Probabil i-aţi văzut poza.
Am încercat totul. Nici o pistă.
Nici cel mai mic indiciu.
Fiul meu avea nişte prieteni imaginari, cu care se juca.
Dar niciodată n-am luat asta în serios.
Însă am sentimentul că ei sunt în casa noastră.
Mi-am văzut fiica.
La un an după moartea ei.
Era noapte şi dormeam...
M-am trezit... Şi fără să ştiu de ce, am mers în camera ei.
Şi era acolo...
Zâmbitoare şi liniştită.
Cred că era felul ei de a-mi spune...
... "sunt bine, sunt teafără".
"Nu mai suferi pentru mine".
Nu e neobişnuit să simţi...
... într-un fel... prezenţa celui drag,
după moartea acestuia.
Oricare din cei din acest grup de doliu ar putea spune poveşti similare.
Nu înţelegeţi.
Fiul meu nu e mort.
Prietenii lui invizibili l-au luat...
Eu însămi am văzut unul, înainte de dispariţie.
Era în casă.
Şi voi face tot ce-mi stă în putinţă
pentru a-mi regăsi fiul. Nu sunt nebună.
Credeţi-mă...
Ştiu ce am văzut.
Ea e! E femeia care a fost la noi acasă!
Benigna?
Simón!
Am fost în casa Benignei.
Am găsit câteva poze
şi opt filme vechi.
Aş vrea să aruncaţi o privire la ele.
Există vreo figură care vi se pare cunoscută?
Aceasta e Antonia, directoarea centrului,
iar în preajma ei, copiii de la orfelinat.
Au fost prietenii mei.
Acesta e Martin. În mod special îmi plăcea de el foarte mult.
Rita, Victor... Cred că copilul ăsta se numea Guillermo.
Ea se numea Liliana, era oarbă... iar aceasta sunt eu.
Benigna?
Femeia ce a fost în casa ta.
Era una din îngrijitoarele de la orfelinat.
Dar e imposibil. Mi-aş fi amintit de ea.
N-a lucrat acolo multă vreme.
A avut un fiu: Tomás.
Aparent, micuţul s-a născut cu o malformaţie.
De asta l-a ţinut separat de restul.
Nimeni nu ştia de el.
Pentru localnici, a fost un adevărat şoc
când i-au găsit corpul fără suflare.
Ce vreţi să spuneţi?
Se pare că a dispărut... jucându-se...
"A fost descoperit cadavrul unui copil pe plaja San Felix..."
Asta s-a întâmplat la puţin timp după ce a fost adoptat.
Unul dintre cei mici a mărturisit, mai târziu...
... că au încercat să-i joace o festă.
Au plecat cu Tomás în peşteră...
... şi i-au luat sacul de pe cap, să vadă dacă îndrăznea să iasă fără el...
Nu a mai ieşit niciodată. S-a înecat.
I-au găsit trupul când mareea s-a retras.
Copiii n-au fost niciodată acuzaţi de crimă.
Doar se jucau...
Acest copil a fost în casa mea.
Am întrebat pe toată lumea prezentă la festivitatea de inaugurare.
Nimeni nu şi-a amintit să fi văzut un copil cu un sac pe cap trecând pe acolo.
Nu mai ştiu cum este să dormi toată noaptea.
Nu mă pot opri din gândit.
Îţi aminteşti cum îi spuneam lui Simón prima oară când l-am văzut?
"Două kilograme".
"Cele două kilograme surplus ale mele". Atât cântărea.
Medicii spuneau că era prea plăpând pentru vârsta sa.
Dar, desigur, pentru tine şi mine era de ajuns.
Şi asta în ciuda faptului că ştiam...
... nu are multe şanse de a deveni o persoană normală ca noi...
Dar când l-am cunoscut mai bine...
Când pentru prima oară l-am văzut zâmbind...
... şi ochii lui... atât de mari...
Simón ne-a făcut puternici, Carlos.
Împreună suntem puternici.
Împreună.
Şi dacă ne mai pierdem vreodată calmul când vom da din nou de greutăţi...
Carlos, e cineva în baie!
Ce se întâmplă?
Cineva a fost în patul ăsta.
Carlos, nu te uita aşa la mine! Uite, încă e cald.
Normal că e cald, tocmai ce m-am ridicat.
Cineva a fost în patul ăsta. Sunt convinsă.
La asta se referea Jung când afirma
că subconştientul e locul în care
cei vii se întâlnesc cu cei morţi.
În Germania au o altă denumire pentru "mesagerul morţii":
"Doppelgänger".
E o fiinţă care e reprezentată...
... în oglindă. O dublură.
Aruncând o privire la aceasta,
în modul în care am prezentat-o, simbolizează, fără îndoială...
... un paşaport către lumea cealaltă.
Cât timp a trecut de la dispariţia fiului dvs?
Nouă luni.
În casa noastră se întâmplă lucruri stranii,
lucruri legate de dispariţia fiului meu.
Şi nu mai ştiu ce să mai fac.
Nu e atât de simplu.
Nu veţi găsi un exorcist în Pagini Aurii.
Asta e de la băiatul care mi-a răpit fiul.
Poliţia dă asigurări că acesta a murit de mai bine de 30 de ani.
Cineva îl are pe fiul meu.
Nu ştiu de ce, însă vă asigur că n-am să stau acasă să aştept.
E cineva, în acest domeniu, în care mă încred.
Desigur, vorbesc doar din instinct.
Aţi accepta vizita unui medium în casa dvs?
Acesta nu era un dormitor pentru copii când aici era un orfelinat, nu?
Nu, dormitorul copiilor e acolo, în spate.
Atunci ar fi bine să începem de aici. Enrique!
Perfect, sunt gata într-o oră.
Aş dori un obiect vechi din această casă.
Ceva legat de trecutul său
şi, de asemenea, dacă va fi posibil, o haină de atunci.
Nu suntem singuri.
E un psiholog care lucrează cu poliţia,
Pilar, care e foarte interesată să asiste...
... dacă nu există vreun inconvenient.
Perfect, perfect. Poliţia zici?
Ai putea să ne explici de ce e nevoie de această păpuşă?
Aurora are nevoie de un obiect pentru a intra în transă.
Haina şi celelalte obiecte o ajută să se concentreze...
Şi astfel va putea să înceapă regresia.
O regresie?
O invocaţie mentală. Trecutul, prezentul
şi viitorul se suprapun şi se intersectează.
Va fi ceva asemănător unei călătorii înapoi în timp.
Ştiu că sună a vrăjitorie...
... însă vă pot asigura că n-are de-a face cu o percepţie paralelă.
Dacă e ceva acolo, Aurora va vedea.
Dacă e ceva acolo, sper să putem vedea cu toţii.
Suntem pregătiţi, Enrique.
Totul e pregătit, putem începe.
Aurora, mă poţi auzi?
Da, sunt de-a dreptul pregătită.
Să începem.
Totul, în jurul tău, începe să pălească.
Întunericul formează un cerc în jurul tău...
... şi se restrânge din ce în ce mai mult.
Totul se stinge...
Noi nu mai suntem aici.
Acum eşti de una singură în mijlocul întunericului.
Şi întunericul începe să dispară.
Voi număra înapoi... de la numărul 10...
... şi, când voi termina, vei putea merge unde vei dori.
Şi, de asemenea, vei putea vedea pe oricine se ascunde în această casă.
10... 9... 8... 7... 6...
5... 4... 3... 2... 1.
Îţi poţi deschide ochii.
E rece... Fereastra e deschisă.
Aurora, vreau să arunci o privire în jurul tău.
Mai e cineva cu tine în această cameră?
Ei bine, aud pe cineva.
Pot auzi...
Aud ceva.
Aud ceva...
Sunetul vine şi pleacă.
Acum aud...
Se pare că l-am pierdut.
Aud ceva.
Sunt sigură că sunt copii...
De cealaltă parte a coridorului. Cred că e cealaltă parte.
Nu pot deschide.
E închis.
Dar e cineva înăuntru.
De ce plângi?
Suntem bolnavi...
Cine eşti?
N-am venit să-ţi fac rău. Nu-ţi fie frică.
Deschide uşa. Nu-ţi fie frică. Deschide uşa!
Vreau să ies afară!
Ce ai făcut?
Aurora, am nevoie să-mi spui ce vezi.
Sunt foarte bolnavi. Plâng. Oh! Ce s-a întâmplat?
Cine ar fi putut face un astfel de lucru?
O să fim omorâţi! O să fim omorâţi!
E fiul meu?
Aurora, Simón e cu tine?
Simón e aici?
Trebuie să vin...
Aurora! Aurora! Mă auzi?
S-o căutăm. Aurora, e obligatoriu să stai în mijlocul camerei.
Voi număra de la 10.
10... 9... 8... 7... 6...
5... 4... 3... 2... 1.
Eu am fost în casa asta. Dar... a fost foarte diferit.
Păturile, jucăriile, decoraţiunea erau toate mai vechi.
Lumina farului... intra prin ferestre.
Sunteţi sigură că nu l-aţi văzut pe Simón?
Era foarte întuneric, îmi pare rău.
N-am putut recunoaşte pe nimeni. Însă acolo erau copii.
- Deci ai văzut copiii. Aşa e? - Exact.
Deci spui că sunt fantome aici?
Ce e o fantomă, Carlos?
În casa asta e ceva... Am văzut cu toţii, astăzi.
Când ceva groaznic se întâmplă într-un loc...
... câteodată rămâne o urmă de picior.
Ca o rană ce e ca un nod între două linii temporale.
E ca... e ca un ecou ce se repetă la nesfârşit...
... sperând să fie ascultat.
Ca o picătură de sânge... Oh! Iartă-mă.
Ca o urmă a chinului... care caută uşurarea mângâierii.
Laura...
Noi, persoanele care suntem aproape de moarte...
... suntem mult mai receptive la genul ăsta de mesaje.
Încercaţi să-mi spuneţi că fiul meu poate vedea aceşti copii...
... deoarece...
Ei bine, Laura, cred că e suficient.
Luaţi-vă lucrurile şi plecaţi, vă rog.
Dar, Carlos, nu putem nega ce fac oamenii ăştia.
Laura, toate astea sunt o farsă...
... un truc.
Eu nu cred astfel. Şi de ce?
Care ar fi motivul lor?
Ceea ce au spus e adevărat, nu?
Şi nu au făcut-o pentru bani.
Nu acum, deocamdată.
Şi ce sugerezi?
Să vedem, ce-mi sugerezi?
În tot acest timp, poliţia nu mi-a dat un singur indiciu...
... nici unul... despre unde s-ar putea afla fiul meu, viu sau mort.
Ce-ar trebui să fac? Să stau cu braţele încrucişate?
Ce se poate întâmpla dacă îi ascult pe aceşti oameni?
- Laura, te rog, ajunge... - Nu, tu să mă laşi în pace!
Spune-mi, Pilar... Câte cazuri similare ai rezolvat până acum?
Caută-ţi o altă ocupaţie dacă eşti plictisită,
pentru că nu mai eşti bine primită în casa mea.
Ce-ar fi trebuit să fac?
Laura, eşti o mamă puternică. Suferinţa te întăreşte şi te vindecă.
Dar... doar tu ştii...
... până unde eşti în stare să mergi pentru a-ţi găsi fiul.
Eu nu ştiu ce să fac.
Vei auzi, dar nu vei fi auzită.
Nu e vorba de a vedea înainte de a crede, ci de a crede înainte de a vedea.
Crede... şi apoi vei înţelege.
Ce faci?
Nu cred că ar trebui să mai locuim în casa asta.
Ar trebui să plecăm de aici, cel puţin pentru o vreme.
Dar copiii sunt în casă.
Aurora i-a văzut. Nu-i pot lăsa.
Chiar şi tu ai auzit vocile.
Tipul acela, Enrique...
... a fost ocupat o oră cu cablurile sale.
Nu realizezi că totul ar putea fi doar o înscenare?
Asta-i teoria lui Pilar, nu? Că totul este o fabulaţie.
Asta-i "teoria ta ştiinţifică"?
Pilar încearcă doar să ne protejeze.
Să ne protejeze de ce?
De astfel de lucruri ca aseară.
De faptul că o persoană oarecare poate intra în casa noastră şi ne distruge viaţa!
De asta!
- Dar au vrut doar să ne ajute! - Să ne ajute?
N-ai fost atentă la ce au spus?
Au menţionat o singură dată
că ar putea să-l aducă înapoi pe Simón?
Nu! Tot ce vor aceşti oameni
e să intre în contact cu morţii, Laura.
Dacă Simón e încă în viaţă,
nu văd cum ne-ar putea ajuta aceşti oameni.
Şi dacă nu mai e în viaţă, atunci ei n-o să ni-l aducă înapoi.
Eu nu mai pot şi nu mai vreau să suport asta.
Să plecăm departe de aici, te rog.
Nimeni nu-mi poate cere să renunţ acum.
Nici Pilar, nici altcineva, Carlos. Nu.
Laura, putem trece peste asta.
Multe cupluri îşi pierd un copil şi îşi continuă viaţa.
Eu vreau doar să fim din nou împreună cu Simón, înţelegi?
Vreau doar să fiu cu el.
Dacă vrei să pleci, nu te pot împiedica.
Eu vreau doar... să fiu cu fiul meu.
Unde eşti acum? Nu mi-e frică.
Vrei să te joci?
Te joci cu mine?
Benigna!
Sunt cinci, nu?
Da...
Toţi prietenii mei: Martin, Rita, Alicia, Guillermo, Victor.
Benigna i-a omorât.
De asta s-a întors în şopron, să scape de cadavrele lor.
M-am gândit...
Copiii se jucau cu Tomás...
Iar acum se joacă cu Simón şi cu mine.
Nu înţelegi?
Simón e în pericol şi eu nu cunosc regulile jocului.
Nu ştiu cum să joc.
Laura, asta e povestea pe care ţi-ai inventat-o în mintea ta.
Carlos, am văzut cu ochii mei!
Cum îţi explici ce s-a întâmplat în după masa asta?
Cine a lăsat toate aceste indicii?
Simón a inventat acest joc pentru a-ţi atrage atenţia.
Cine? Spune-mi. Haide, spune-mi cine.
Am împachetat lucrurile. Nu mai vreau să stăm aici.
Dar nu pot pleca de aici.
Eu nu voi mai sta în casa asta.
Şi tu nu poţi sta aici singură.
Nu pot pleca atât de curând de aici. Sunt prea multe amintiri, Carlos.
Trebuie să mă laşi.
Două zile. Singură.
Am nevoie. Te rog.
Te rog...
Ce altceva mai vreţi de la mine?
Ce ar mai trebui să fac? Ce ar mai trebui să fac?
Nu mai am timp... Nu mai am timp... Nu mai am timp... Nu mai am timp...
Vreţi să continuaţi jocul, nu-i aşa? Doar asta vreau şi eu...
Bun, atunci să facem o înţelegere.
Mă mai joc puţin cu voi... iar voi îmi spuneţi unde e Simón. De acord?
De acord? De acord?
1, 2, 3 la perete, stop!
1...
1, 2, 3 la perete, stop!
1, 2, 3...
Stai! Stai! Stai!
Stai, nu-ţi fac rău!
Pe bune, vreau doar să-l găsesc pe Simón.
Simón?
Mamă, de ce plângi?
Oh, dragul meu...
Eşti bine? Eşti îngheţat, fiule.
Nu-ţi fă griji pentru nimic...
Te scot eu de aici.
Stai şi te joacă cu noi.
Nu, dragule, nu ne putem juca acum.
Vreau să faci ce-ţi spun, Simón.
Vreau să-ţi închipui că suntem doar noi doi aici.
Bine?
Gândeşte-te la zilele de dinainte să ne mutăm în casa asta.
Îţi aminteşti, fiule?
Gândeşte-te doar la asta, bine?
Gândeşte-te doar la asta.
Şi la tata... şi la următorul Crăciun...
Şi la toate lucrurile pe care încă vrem să le facem împreună.
Atâtea lucruri, dragul meu! Închide-ţi ochii!
Închide-i! Tare! Tare! Mai tare!
Gândeşte-te. Gândeşte-te ce ai vrea să fii când vei fi mare.
Ce-ai vrea să fii când vei fi mare, dragul meu?
Şi la facultatea la care vei merge... Şi la copiii pe care-i vei avea...
Şi... gândeşte-te doar o clipă că...
... că Tomás şi ceilalţi copii sunt toţi o închipuire.
E o nebunie.
Ăsta... e un coşmar.
Un lung coşmar, bine?
Închide-ţi ochii. Pentru că în curând vor dispărea.
Te rog... te rog...
Închide-ţi ochii, dragul meu.
Continui să te joci cu mine, da?
Continuă să te joci, scumpule.
Bine?
- Ce vrei să-mi arăţi? - Căsuţa lui Tomás.
Nu! Nu!
Te-am găsit... Nu e corect!
Te-am găsit.
Îl vreau pe Simón.
Mamă, te pot trezi, acum?
Bineînţeles, dragul meu. Bineînţeles că poţi.
Mamă, mamă... mi-am găsit bănuţii mei magici.
Acum pot să-mi pun o dorinţă.
Îmi doresc să rămâi aici şi să ai grijă de noi toţi.
E Laura.
E Laura!
Salut, Laura!
A devenit bătrână, ca Wendy în poveste.
E Laura.
Vino aici la mine...
Căsuţa, plaja şi copilul pierdut.
Da.
A fost odată o căsuţă pe plajă...
... unde copiii pierduţi au trăit...
Odihniţi-vă în pace Laura şi Simón, Martin, Rita, Alicia, Guillermo, Victor
Traducerea şi adaptarea: gligac2002@yahoo.com (c) www.subs.ro
Traducere în exclusivitate pentru www.subs.ro