traducerea şi adaptarea danatom @ titrari.ro
Sincronizare:BlackOxyRo
Faceţi reclamă produsul dvs.sau a unei marci aici contact www.OpenSubtitles.org astazi.
CELĂLALT BĂRBAT
traducerea şi adaptarea danatom @ titrari.ro
Minunat!
Grozav!
Strânge puţin cadrul. Foarte bine.
Felicitări.
- Pantofii tăi sunt minunaţi. - Mulţumesc.
- Mulţumesc mult. - Cu plăcere.
Tată, eu plec.
- Daţi-mi voie, vă rog. - E vorba de George?
Ca întotdeauna.
Draga mea! Ce mai faci? Mă bucur să te văd.
- Eşti mândră de mama ta? - Bineînţeles!
- E incredibilă. - Ştiu.
Mulţumesc că ai venit.
Spune-i lui George că îmi pare rău că nu a putut să vină.
Bine.
Ce faci?
Cum a fost?
Pantofii au fost minunaţi, desigur.
Dar rochiile parcă erau din hârtie. Iar manechinele erau ţepene.
Nu ierţi nimic, nu-i aşa?
Haide.
Ar trebui să-ţi dea şi ţie o rochie.
Nu trebuie să ratezi asta. Îţi va plăcea la nebunie.
- Nu se retrage. - 24 de ore din 24.
Bună, Vera.
Bună.
Eleanor, ce mai faci?
- Îl cunoşti pe Ralph? - Da, îl cunosc pe Ralph.
- Lisa, pot să-ţi fac o poză? - Mă duc să caut o masă.
- Iată-te, în sfârşit! - Bună.
Mor de foame.
- A fost bine, nu-i aşa? - A fost minunat!
Fii serios!
Bine, voi fi.
- Abigail a şters-o. - Zău aşa...
- Voi doi... - Ce?
Fiica mea "o şterge", soţul mă ia peste picior...
Lisa, haide...
Nu te iau peste picior. Îmi plac pantofii tăi. Dar nu suport persoanele care îi poartă.
Ia te uită. Crochete de peşte. Nu găseşti aşa ceva la Milano.
- Aşa se pronunţă, nu? - Gianni şi Gianni.
Care dintre ei locuieşte tot cu maică-sa?
Gianni, desigur.
De fapt, amândoi.
O doamnă în vârstă, îmbrăcată numai în negru.
Pantofii făcuţi de ei sunt minunaţi.
Tu faci pantofi minunaţi.
Crezi că doi oameni pot trăi împreună toată viaţa?
Noi am reuşit, mai mult de jumătate din viaţă.
- Avem vreo problemă? - Sigur că nu.
Asta e problema?
De ce m-ai întrebat?
Mă gândeam.
Abigail... George...
- Oare se vor căsători? - Abigail...
Ce?
Ştii şi tu.
- Eşti gelos? - Pe George?
- Mie îmi place George. - Ai gusturi ciudate la bărbaţi.
- Nu ne-am hotărât încă. - Revin mai târziu.
Nu ţi-ai dorit niciodată să te culci cu altcineva?
Lisa, vrei să-mi spui ceva?
Întrebam şi eu.
Ei bine?
- Peter? - Nu!
Sigur că nu! Nu vreau să mă culc cu alta.
Poate nu am găsit încă persoana potrivită.
- Nu, niciodată. Ţi-o jur. - Se poate întâmpla. Nu jura.
Cunoşti pe cineva, te îndrăgosteşti, ai ocazia...
şi se întâmplă.
Mi s-a întâmplat cu tine.
Te iubesc, ştii?
Ştii asta, nu-i aşa?
Altfel, plecam.
- Plecai? - Da, plecam. Fără să iau nimic cu mine.
Cu mâna goală. O luam de la capăt.
Bine, atunci.
Trebuie să-ţi spun ceva.
Nu te mişca.
Nu vreau să te îngrijorez.
De ce ai face-o?
Ce e, Lees?
Nimic.
- Nimic. E în regulă. - Sigur?
Sigur. Totul e în regulă.
- La Milano? - Cei doi Gianni, ţi-am spus.
Serios, te voi suna.
- Tată? - Sunt sus.
Ia astea.
- De ce? - Nu-mi trebuie.
- Nu vreau lucrurile ei. - Nu le vreau aici. Ia-le tu.
Ştiu că purtăm aceeaşi mărime.
Dar ar fi ciudat.
Nu ştiu.
Nu le-aş purta cu plăcere.
E telefonul mamei.
- Nu o fi ea? - Ce amuzant!
Mereu ai fost aşa. Şi când eram mică.
Ţin minte că ţi-am scris o poveste. Era despre un urs.
Ţi-am dat-o,
iar tu aveai treabă şi nici nu te-ai uitat la ea.
Vorbesc cu tine şi nici măcar nu te prefaci că asculţi.
Vorbesc doar ca să nu fie linişte,
nu pentru că mi-aş imagina vreo clipă că îţi pasă de ceea ce spun.
Mama m-a rugat să îţi dau ăsta.
Despre ce e vorba?
LACUL COMO
Pe ce planetă eşti?
Tată?
De-aia a plecat? A intrat pe altă orbită?
Aveţi un mesaj nou.
Voiam doar să-ţi aud vocea. Doar atât. A trecut atâta timp.
Ştiu că nu trebuia să te sun, dar...
am vrut să-ţi aud vocea.
Voiam doar să-ţi aud vocea. Doar atât. A trecut atâta timp.
Ştiu că nu trebuia să te sun, dar...
am vrut să-ţi aud vocea.
PERSONAL
ABSOLVIREA LUI ABIGAIL
IUBIRE
LONDRA
"Dragă Lisa, aş veni cu maşina, autobuzul, trenul, avionul, orice,
ca să stau în pat cu tine zi şi noapte,
aşa cum făceam când ne-am cunoscut.
Nu ne gândeam la viitor.
Ne urmam doar instinctele,
lăsându-ne conduşi de iubire.
Ca toţi artiştii, trăiam doar în prezent. Ne iubeam pentru a trăi
şi trăiam pentru a ne iubi. Făceam tot ce ne trecea prin gând
şi ştiu că ar putea fi din nou aşa. Ralph"
Îl cunoşti pe Ralph?
STAŢIA ANGEL
Bună ziua, domnule Ryman.
Peter! Ce mai faci, dragă?
- O cunoşti pe Eleanor. - Bună, Peter.
- Tu ştiai? - Ce?
- Ştiai de ei? - Peter?
Ralph, da.
- De când se întâmplă asta? - Peter, te simţi bine?
Îmi vine să-ţi sparg în cap afurisitul de calculator!
- Despre ce e vorba? - Lisa.
- Ţi-a plăcut mereu de ea? - Bineînţeles.
- Şi ei de tine? - Cred că da.
Dar nu aşa cum crezi.
Doar nu crezi că e ceva între noi!
E absurd!
Şi dacă ea...
- Nu aş condamna-o. - Ralph!
Sincer, n-am înţeles niciodată ce a văzut la tine.
Nu înţeleg de ce trebuie să fiu insultat.
Peter...
Există cineva...
Ea a avut un prieten.
- Nu ştim mai mult. Serios, Peter. - Cine e?
De ce trebuie să fie altcineva?
Pentru că toată lumea o iubea?
- Abi... - Nu!
Să-ţi fie ruşine că întrebi aşa ceva despre mama!
Ruşine!
E totul în regulă?
Vorbim imediat.
Bine.
N-a mai fost nimeni cu noi două în Italia, tată.
Şi n-am fost la Lacul Como. Am fost la Veneţia.
Poftim.
După ce mă spăl pe faţă poţi să intri la baie.
Ne trezim la 6:30, pentru că eu şi George plecăm devreme la muncă.
- Ne vedem la micul dejun. - Abi...
Noapte bună.
Tată?
"Mesajul tău a sosit.
Dar nu a ajuns la cine trebuie.
Lisa pe care ai iubit-o
nu mai e aici".
- Bună dimineaţa, Peter. - Bună dimineaţa, domnule Ryman.
- Peter... - Mulţumesc, Gail.
Peter?
Peter!
Ralph...
Sunt Guy.
Ralph...
Eu?
Nu mă refeream la tine, Guy.
Mă bucur că te-ai întors.
Nu are rost să mă izolez, ştii?
Cine spune că aşa ai făcut?
Dacă preferi să stai acasă, Peter...
Tu eşti şeful. Noi ne descurcăm aici.
Ai probleme cu viezurii în grădina ta, Guy?
Nu pot să-i sufăr. O să-i omor pe nenorociţii ăia.
Vrei să o suni pe Joy, te rog?
Avem două Joy. Una la Protecţie şi una la Sisteme.
- Cea de la Protecţie. - Peter...
Nu te supăra, Guy, dar...
- Dacă ai nevoie de mine... - Mulţumesc.
Ia loc, Joy.
Îmi pare rău pentru contractul cu LD.
Eram entuziasmată că mi s-a oferit...
Am o adresă de e-mail şi vreau să ştiu a cui e.
- Poftim? - Vreau să ştiu numele, adresa...
E ilegal, Peter.
Atunci lasă.
Bine.
N-am mai făcut asta.
Nu, dar... ştii cum se face?
Ca să interceptezi un e-mail, dacă ştii numărul lP
şi SMTP-ul serverului,
ceri să primeşti e-mail-urile la adresa asta,
folosind opţiunile VRFY şi EXPN.
S-ar putea să ai noroc.
Depinde de configuraţia serverului.
Aşadar, ce ştim?
Îşi spune "Ralph".
Da.
Vreau să-l cunosc.
Vreau să-l omor.
- Cine plăteşte programul? - Eu, nu firma.
În regulă.
Nu vreau să ştie că îl cauţi.
Vreau să-i fac o surpriză.
"Ce prostie e asta, că dragostea noastră s-a terminat?
Uşor de spus, greu de făcut.
Trecutul încă e prezent pentru noi.
Mesajul tău
m-a făcut foarte fericit.
Ralph".
Uşor de spus, greu de făcut.
Trecutul încă e prezent pentru noi.
Mesajul tău m-a făcut foarte fericit. Ralph.
Uşor de spus, greu de făcut.
Încă prezent...
- Mesajul tău... - Ce s-a întâmplat, Peter?
Ai fost poliţist, Eric. Cum pot să fac rost de un pistol?
- Un pistol? - Da.
Nu poţi. Renunţă la ideea asta.
Vrea să-i fac rost de un pistol.
Nu fi prost, Eric.
LACUL COMO
Restaurant Milano
Minunat
Pantofi vintage
Primăvara la Lacul Como
Numele căutat este Ralph Cortes.
Via Giuseppe Baretti 36, Milano, Italia.
Gail!
Îmi rezervi un bilet de avion spre Milano, în seara asta?
Voi sta la hotelul Lisei. Nu îmi amintesc numele.
Peter...
- Eric spune... - Fă rezervarea.
Te rog, Gail.
Bună seara, domnule.
- Mamă! - Haide, scumpo.
Dacă vreţi să lăsaţi un mesaj pentru Peter sau Lisa,
vorbiţi după semnal.
Tată...
Eşti acolo?
Tată?
Sună-mă.
Nu ştiu ce pui la cale.
- E bună? - Da, e bună.
- Nu! - Ba da.
Mulţumesc.
Ştiu.
- Campion mondial, da? - Vei vedea!
- Foarte bine. - Mulţumesc.
- Daţi-mi voie, domnule. - Mă scuzaţi.
Mulţumesc.
Nu aş putea să te părăsesc niciodată.
De ce să mă părăseşti?
- Bună ziua, domnule. - Ce mai faci, Guido?
E masa dumneavoastră?
Englez?
Nu, vă rog.
Mă scuzaţi...
E Apărarea indiană a Reginei, nu-i aşa?
Da, aşa e.
Îmi place.
Negrul va sacrifica Regina.
Aşa trebuie la Apărarea indiană a Reginei.
Asta e.
Peter.
- Rafe. - Rafe?
Tot pasionat de şah.
- Terminăm jocul? - Vă rog.
Bine. Mulţumesc.
Foarte bine.
Să începem.
Rafe? E R-A-L-P-H, nu?
Desigur.
Tată spaniol, mamă englezoaică.
Aşadar nu Rafe, ci Ralph.
Se scrie R-A-L-P-H, desigur.
Ei îi plăceau lucrurile făcute perfect.
Mamei mele.
Avea calităţile şi defectele ei.
Mai ales...
defecte.
De ce ai ales Milano?
Sunt cosmopolit.
Nu îmi place să stau într-un singur loc şi să fac mereu acelaşi lucru.
- E rândul tău? - Nu.
Nu.
Am călătorit destul de mult.
Îmi place la Londra,
la New York...
TE ROG SPUNE-MI UNDE EŞTI Nu am prea avut timp
să cunosc bine Australia,
dar am fost în toate ţările civilizate.
Anglia?
Oxford? Sau Cambridge?
Cambridge.
Am avut o prietenă care era din Cambridge.
Când cochetam cu moda.
Ea era designer de pantofi.
Pantofi!
Ea şi pantofii erau cum ai spune Barâşnikov şi baletul.
Da...
Am cunoscut-o aici.
La Milano.
Am văzut acei...
minunaţi pantofi roşii cu toc.
Şi am văzut acea...
femeie.
Venea spre mine
şi, pentru o clipă, pare incredibil, dar...
n-am văzut decât pantofii aceia.
Eu creez pantofi.
Şi tu?
Mă interesează poezia...
aşadar picioarele.
- S-a întâmplat demult? - Da.
Acum 10... nu, 12 ani.
Şi...
când ai văzut-o ultima oară?
De fapt,
acum nouă luni.
Dar am motive să cred că o voi revedea curând.
Şah.
Tată?
Peter?
Alo?
Aveţi un mesaj nou.
Lisa...
Te rog, lasă-mă să-ţi aud vocea din nou.
Ştiu că ţi-am promis să nu sun,
dar e-mail-urile tale m-au făcut să vreau cu disperare să te aud.
Sună-mă. Te rog. Pa.
Ce faci la Milano cu cei doi Gianni?
M-ai speriat.
E târgul de Crăciun. Un infern!
Te aştepţi să-mi fie milă de tine?
Vrei neapărat să faci asta?
- Ea venea des la Milano? - Da.
Voi face lucrurile mai uşoare, dar nu te îndoi de dragostea mea!
Începuse să mă evite.
- Mi-ar plăcea să fie altfel. - Ştiu.
Eu eram foarte insistent.
Da, ştii. Dacă am putea fi împreună,
să trăim împreună, fără să dăm socoteală nimănui...
- Dar lumea noastră nu e aşa. - Ştiu.
- Spui tot timpul "ştiu". - Ştiu.
- Ştiu, ştiu... - Ştiu.
Ştiu, ştiu, ştiu...
- Ştiu. - Ştiu, ştiu...
Mulţumim!
- M-ai speriat. - Am auzit uşa.
- Cum a fost la Milano? - Bine. Distractiv.
- E totul în regulă? - Bineînţeles.
Îmi pare atât de bine să te văd!
Cunoşti pe cineva, te îndrăgosteşti, ai ocazia...
şi se întâmplă.
Lisa!
Ai cunoscut vreo femeie cu care să vrei să locuieşti?
Multe vor asta cu disperare, dar nu locuiesc cu niciuna.
Ies cu ele în oraş, asta da. Dar nu locuiesc cu nimeni.
- Eşti căsătorit? - Avem o fiică.
Eu am un fiu.
- Eşti căsătorit demult? - De vreo 25 de ani.
Fiecare cu cariera lui şi cu tot ce înseamnă asta.
Am avut o căsnicie frumoasă, bazată pe încredere.
Asta e foarte bine.
E excelent, dar nu e pentru mine. Nu.
Întotdeauna există îndoieli, prietene.
Căsătoria e un infern. Sunt sigur că ţi-ai dat seama.
Eu prefer hotelurile şi paradisul.
Vino să vezi.
L-am păstrat pentru tine.
Poziţia ta nu e grozavă.
A mea e mai bună.
Eşti o canalie, Rafe!
Scuze. Îmi cer iertare.
Noi, spaniolii, suntem foarte pasionali.
Poziţia ta e bună, dar...
Şah!
Poate ai trişat.
- S-ar putea. - Nu e stilul meu.
Eu nu obişnuiesc să trişez.
Scuză-mă.
Lisa?
Ştiu că tu...
Ştiu că eşti tu, Lisa. Răspunde.
Vorbeşte. Ştiu că eşti tu.
Lisa, e-mail-urile tale!
Vorbeşte. Ştiu că eşti tu, Lisa!
Spune ceva. Vreau să-ţi aud vocea.
Iubito, hai, vorbeşte.
Lisa?
Vorbeşte.
Ştiu că eşti tu.
Lisa?
Iubito, spune ceva!
Lisa!
Iubita mea...
Pasiunea pe care ţi-am dăruit-o...
Nu pot să stau fără tine şi nici tu nu poţi să stai fără mine.
Dacă mă părăseşti, voi fi distrus.
Mă sperii.
Atunci...
să nu faci niciodată asta.
Ce aş putea să fac?
Cu cine eşti mai fericită?
- Acum? - În clipa asta.
Cu tine.
Apoi voi fi fericită cu altcineva.
- Cu el? - Bineînţeles, cu el.
Mă scuzaţi, unde mergeţi?
Ieri m-a sunat cineva.
Creatoarea de pantofi.
Eu o consider cea mai frumoasă femeie din lume.
Acum ştiu.
E singura femeie pe care aş putea s-o iubesc.
Şah.
Şi te-a sunat?
Da.
Ai vorbit cu ea?
A aflat că am sunat-o.
Ştii să călăreşti?
Ştii? Caii sunt ca femeile.
Desigur, ştii asta.
Să ştii ce faci cu mâinile...
e esenţial.
Şah... mat!
Ticălosule! Cum îndrăzneşti?
E doar un simplu joc de şah, omule!
O, Doamne! E ora 15:00. Trebuie să plec.
Nu plătiţi?
Dacă ai vorbit cu ea, ce ţi-a spus?
- Plătiţi dumneavoastră? - Poftim.
Ce ţi-a spus?
- Tată! - Dumnezeule! Abigail!
- Nu ştiam unde eşti. - A venit şi George?
- Nu. - Să mergem.
- Unde mergem? - Nu ştiu cum să-ţi spun.
- Am vorbit cu el. - Ce?
- Cu amantul ei. - Ce?
De fapt, nu am vorbit. N-am spus nimic.
- Telefonul mamei. A sunat-o. - A sunat-o?
Sigur că da!
Mă întâlnesc cu el zilnic. Jucăm şah.
- Ce? - Nu ştie cine sunt.
E monstruos! Mâinile lui, în special, mă scârbesc!
- Sunt rozalii. - Nu vreau să ştiu.
Pentru tine nu e la fel!
Dar nu are mâini urâte.
Citeşte e-mail-urile lui.
- Tată... - Ascultă!
"Nu te-am atins
până când nu ţi-ai pus mâinile în jurul gâtului meu în prima seară.
Nu mai ţii minte?"
Cu mine nu a stat niciodată zi şi noapte în pat!
"Era frig. Aşa de frig că tu nu voiai să ieşi.
Atunci m-am aşezat pe pat, am întins mâna
şi am stins veioza din partea ta.
Atunci, în sfârşit, ai scos mâinile de sub pătură
şi m-ai tras peste tine.
Nu îndrăznesc să-ţi cer să ne mai întâlnim,
dar trebuie să ştii că mi-ar plăcea foarte mult. Rafe."
Îşi spune "Rafe".
Spune chestii ca "femeia cea mai frumoasă din lume, cu jeanşii ăia demodaţi,
şosete galbene şi mocasini Gucci. Nebunul naibii!
Mocasini Gucci!
- Ce-ar fi să-i răspunzi? - Va crede că e ea.
O, nu!
Tată, te rog, renunţă.
Auzi, cică s-a simţit atras.
Ce femeie crede tâmpeniile astea?
Cum a putut? Nu mai plânge.
- Nu plâng! - Şi nu i-a fost sufîcient.
Sunt atât de furios că aş putea să-l omor!
Mereu i-am fost credincios.
Credeam că suntem prieteni, că ne putem spune orice.
Dar ea nu era cum credeam, cum ar fi trebuit să fie.
Ce e mai rău? Persoana iubită să-ţi fie străină?
- Sau să fie cu altul? Sau e tot aia? - Tată, te rog, încetează.
- Mă simt atât de jignit! - Nu mai suport!
Uită şi gata!
M-am aşezat pe pat, am întins mâna
şi am stins veioza din partea ta.
Atunci, în sfârşit, ai scos mâinile de sub pătură
şi m-ai tras peste tine.
Doamne, m-ai speriat!
Îmi imaginez.
Eu... o să-ţi placă.
E foarte...
Vin aici doar...
ca să am grijă de casă. De ţestoase.
Cum se spune în engleză?
Îţi plac ţestoasele?
Nu mă atinge, te rog.
Ai dreptate. Sunt în salopetă de lucru.
Vino încoace.
Intră.
Când am văzut că mama sapă o groapă sub copaci,
mi-am imaginat orice, mai puţin că...
îngropa acolo ouă.
Dar asta era. Trei ouă.
Le-am pus aici...
şi din ele au ieşit ţestoasele.
Te simţi bine?
"Tartaruga" le spun italienii.
Mai trăiesc doar două.
Din păcate, una s-a dus când am tras apa la toaletă.
Sentimental nenorocit!
Ticălosule!
- Lasă, nu-i nimic. - Cum îndrăzneşte?
Lasă, plătesc eu.
- Stai. Îţi voi plăti eu! - Ce faci?
Trebuie să ajung repede la aeroport. Nu e bine ce faci, tată.
Te vei îmbolnăvi şi vei deveni insuportabil.
Înţelege, s-a terminat!
- Renunţă. Mergi mai departe. Ea a plecat. - Nu, Abi. Îmi pare rău.
Haide. La aeroport.
"Hai să ne întâlnim în week-end-ul ăsta.
Lacul Como. Hotelul nostru. Cină la ora 20:00. Vineri. Lisa."
Alo?
Peter, am o mică problemă.
Te invit la masă mâine.
Ne vedem la apartamentul meu?
Bună ziua.
Peter! Vino sus.
În apartamentul meu.
- Apartamentul tău? - Urcă.
- Ăsta e... - Când sunt în oraş.
Am o veste grozavă.
Încă e secret, nimeni nu trebuie să afle.
Vrea să-mi petrec cu ea sfârşitul ăsta de săptămână.
La Lacul Como. La hotelul nostru dintotdeauna.
Prietena mea...
celebra creatoare de pantofi.
- Grozav. - Ştii...
Mă gândeam... tu mă cunoşti.
O a doua lună de miere, la Lacul Como.
Aşa ceva.
Apoi mergem împreună la Londra.
Ca să fiu sincer, lucrurile s-au cam complicat pentru mine aici.
Probleme temporare cu banii, ca de obicei.
Mă gândeam să organizez o petrecere surpriză.
În cinstea reîntâlnirii şi a vieţii noastre împreună.
Londra?
- Să celebrăm. Dar... - Fără "dar". Fă-o cum trebuie.
- Trebuie să procedezi cu stil. - Aşa e.
Eşti de acord?
Plătesc eu.
Fac asta pentru un prieten aflat momentan la ananghie.
Ananghie...
Cât?
Bani gheaţă, desigur.
Sper că sunt invitat la petrecerea de la Londra.
- Da. - Pe cine mai chemi?
Prieteni de-ai ei, cosmopoliţi, ca mine...
Şi?
Oameni din lumea modei, ştii tu...
De ce nu?
Bună seara.
O rezervare pe numele de Carentis.
Oaspetele dumneavoastră a sosit deja, domnule.
Îmi pare rău să te dezamăgesc.
Ea nu va veni.
Lisa.
Lisa?
A murit.
Lisa.
Soţia mea. A murit.
Eu...
Eu am fost, înţelegi?
Aperitive, domnilor?
- De ce a murit? - Cancer.
A fost greu?
Greu?
Era atât de slabă că puteam să o ridic cu o mână.
Durerea poate fi controlată, în ziua de azi.
Aşa e, aşa a fost.
Peter?
Vrei să intri?
Aş fi vrut să urle uneori.
Va fi bine.
Nu mi-a spus că e bolnavă decât foarte târziu.
Nu ştiu de ce. A fost o prostie!
- Doctorul a spus că... - Din vanitate.
Taci!
Nu a fost vanitate. Ştia că pentru mine nu contează cum arată.
Să ştiţi că nu vrea să fie operată.
Acum ştiu.
Lisa era mândră de fizicul trupul ei?
Nu mi-a spus niciodată.
Cred că ea...
nu a vrut să...
Nu s-a plâns niciodată!
Ea...
Îi plăcea să fie frumoasă.
Nu e o crimă.
- Ce nu e? - Să îi pese de cum arată.
- Nu era vanitate. - Cum îndrăzneşti?
Se aştepta să treacă.
- Să treacă? - Da, să treacă.
Ea era perfectă.
- Tot ce făcea era perfect. - Nu fii prost. Era exact invers.
- Trăia perfecţiunea clipei. - Nu era perfecţiune. Era orbire!
Şi viitorul? Nu conta?
Să ştii...
Am fost foarte fericită cu tine.
Unde?
Unde ai fost cea mai fericită?
- Peter, eu... - Scrie.
Aici.
Haide, ia creionul.
Haide.
Scrie.
Pun pariu că vom scrie la fel, nu?
Încrezutul naibii!
Am o idee mai bună. Scrie unde nu am fost niciodată.
Ca să te duc acolo.
Poţi să mă duci oriunde.
Cum ai aflat de mine?
Erai într-un fişier denumit "Iubire".
În calculatorul soţiei mele.
Ai citit e-mail-urile mele?
Pe toate.
Mă prefac că totul e bine când nu e,
că există bani când nu sunt,
văd lucrurile mai frumoase decât sunt.
Pot să fac asta, mă pricep de minune.
Rataţii ştiu grozav de bine să îşi imagineze că totul e frumos.
Eu încerc să fac lumea mai frumoasă,
să ajung până în centrul, în inima lucrurilor.
Dar tu...
Tu vezi doar suprafaţa.
George nu i se pare potrivit.
Dar eu cred că e.
Ştiu.
Nu va trebui să aleg, nu-i aşa?
Putem iubi doi bărbaţi în acelaşi timp. Eu aşa cred.
Ai dreptate.
Draga mea, ştii că întotdeauna l-am iubit pe tatăl tău.
Mamă...
Ştiu.
E foarte simplu.
Nu mai sunt doar eu. Suntem eu şi George.
Tata crede că e complicat.
Lui îi plac lucrurile simple
şi, probabil, ar vrea să schimbe situaţia dar pe mine nu mă poate schimba.
Uneori îmi vine să-i spun să-şi vadă de viaţa lui...
Nu.
- Îl chem pe tatăl tău. - Nu, mamă, îl chem eu.
Cheamă-l pe tatăl tău.
Şi... asta a fost. S-a dus.
Poţi să dai petrecerea pentru ea. Dar nu va veni, desigur.
Desigur.
Te-ai răzbunat, nu-i aşa?
Eu sunt un escroc.
Sunt portar, dar aş accepta orice slujbă, oriunde.
Trecutul meu e ca un catalog de cuceriri,
note de plată neplătite, sărăcie şi închisoare.
Eram sigur.
Trebuia să-mi dau seama.
E-mail-urile alea erau... la fel de ticăloase ca tine!
Credeam că sunt adevărate, desigur.
LACUL
Faci ceva pentru mine?
Pune ăsta în pantofii roşii din camera mea.
E pentru tata.
Cum îl va găsi?
Îl va găsi.
Vrei să ştii ceva?
Ea a ştiut totul despre mine şi mi-a plătit datoriile.
M-a iubit,
cu toate astea.
Mulţumesc pentru costum.
Şi pentru cameră.
Nu pot să-ţi dau banii înapoi, dar aş vrea s-o fac.
Poftă bună!
E în regulă.
Lasă-mă să plec, Peter.
Nu pot.
Trebuie.
Unde e cina?
E al meu.
Mă scuzaţi.
MAMA
- Alo? - Abi? Eşti la serviciu?
Tată?
- Bine. - Putem vorbi?
Da, tată. Asta fac oamenii la telefon.
Abi, poţi veni la Londra?
Ştiu că te anunţ în ultima clipă, dar, dacă George şi-ar putea lua liber...
Unde?
Şi atunci i-am spus lui Berlusconi "Silvio,
poţi conduce mai mult decât un club de fotbal".
"Poţi conduce ţara." Iar el mi-a urmat sfatul.
Atunci m-a întrebat "Vrei să fii asistentul meu particular?",
dar i-am spus că am multe afaceri şi nu ştiu dacă am timp.
Rafe! Arăţi foarte bine.
Bun. E minunat că ai putut veni.
Îl cunoaşteţi pe Peter Ryman? E inginer de sistem
şi prieten cu Bill Gates.
Reverendul Tim Brookes.
- Ne-am cunoscut acum două zile, la spital. - Da, acum lucrez acolo.
Lisa era...
o femeie fericită.
O creatoare de pantofi grozavă
şi o mare artistă.
Parcă o văd...
mereu cu creionul în mână...
desenând mereu ceva.
Linia urca de la toc spre partea de sus...
de-a lungul marginii...
trecea prin faţă, apoi continua...
spre degete...
străbătând talpa...
cu infinită graţie, unind partea de jos...
- ... cu vârful. - Extraordinar.
Pentru Lisa.
Pentru Lisa!
Bravo, Rafe.
Uitaţi-vă la el.
Iată-l.
Rafe.
El e Rafe.
Tată...
Amfitrionul nostru.
Dumnezeu să-l binecuvânteze.
Şi acum, discursul meu. Pentru Lisa, soţia mea...
prietena ta...
unica mea...
iubire.
Pentru Lisa.
Şi pentru fiica noastră, Abigail.
Pentru Abigail!
Chestia aia despre panfofi...
Rafe.
Rafe!
Ce om nesuferit şi îngrozitor!
Dar...
Ce?
A fost, totodată, minunat.
Şi ea.
Ea mă cunoştea cu adevărat, nu-i aşa?
Şi pe tine.
Şi pe el.
Trenul de la peronul şapte...
va pleca la ora 12:26 pe ruta Londra-Cambridge.
Va opri la Letchworth Garden City, Royston şi Cambridge.
Peronul 7, la 12:26.
Ruta Londra-Cambridge.
Din motive de securitate, nu lăsaţi pe peron bagaje...
sau alte obiecte.
Orice obiect abandonat va fi confiscat.
traducerea şi adaptarea danatom @ titrari.ro
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro
Sprijină-ne şi să devină membru VIP pentru a elimina toate anunţurile www.OpenSubtitles.org