Subtitles downloaded from www.OpenSubtitles.org
Copii, v-aţi aşezat confortabil ? Atunci, voi incepe.
Aceasta poveste a inceput cu multe mii de ani in urma,
dar s-a sfârşit in doar 7 zile. Demult, pe vremea aceea,
nici unul dintre lucrurile pe care le vedem acum:
soarele, Luna, stelele, Pamântul, animalele şi plantele...
nici macar unul nu exista.
Exista numai Dumnezeu, şi doar El le-a putut crea. Şi le-a creat...
CEILALŢI
Jersey, lnsulele Channel, 1 945
DI Simpson... ce figura era ! Oare ce s-o fi aIes de eI ?
Imi imaginez ca a murit, ca toti ceiIaIti.
Ce vremuri...
DIe TuttIe, paruI d-taIe !
Da...
Buna dimineaţa, dna. Am venit pentru...
Da, desigur.
Intraţi.
Nu va aşteptam atât de devreme.
D-ta eşti...
Bertha MiIIs, dna. Şi eI e Edmund TuttIe.
- Incântat sa va cunosc, dna. - D-ta trebuie sa fii gradinaruI.
- Intocmai, gradinaruI... - Şi aceasta tânara se numeşte Lydia.
Ai ceva experienţa in serviciu ?
Nu va Iasaţi pacaIita de feţişoara asta de inger, dna.
E mai in vârsta decât pare.
Ştii sa caIci ?
Ce s-a intâmpIat ? Ţi-a mâncat pisica Iimba ?
Nu poate vorbi, dna. Biata gâzuIiţa e muta.
Dar munceşte bine, asta v-o garantez.
Bine, bine. Fata de dinainte oricum vorbea prea muIt. Urmaţi-ma.
Dna MiIIs, d-ta şi fata veţi dormi in camera de Ia mansarda,
de Ia capatuI scariIor. Şi d-ta, dIe...
TuttIe, dna.
TuttIe, d-ta poţi dormi in şopron, in spateIe casei.
Dupa cum vedeţi, casa a fost cam negIijata
odata cu dispariţia servitoriIor, in urma cu aproape o saptamâna.
Vreţi sa spuneţi ca, pur şi simpIu, s-au evaporat ?
Au disparut... fara nici o inştiinţare. Nici macar nu şi-au Iuat saIariiIe.
- Pur şi simpIu ne-au parasit. - Ce Iucru ciudat !
Curând, veţi afIa ca aceasta casa nu e chiar un camin ideaI.
De Ia asta a pornit şi anunţuI meu in ziar,
prin care soIicit oameni cinstiţi, muncitori.
Nimeni nu e mai cinstit şi mai muncitor ca noi, nu-i aşa, dIe TuttIe ?
Suntem foarte cinstiti şi... foarte muncitori.
Bucataria.
Eu servesc micuI dejun Ia ora 8, iar copiii Ia ora 9.
PrânzuI se va servi Ia ora 1 3:00, iar cina Ia 1 9:30.
Şi stapânuI, dna ?
StapânuI a pIecat Ia razboi... acum un an şi jumatate.
N-am primit nici o veste de Ia terminarea razboiuIui.
- Care dintre voi gateşte ? - Imi pare nespus de rau, dna.
Care dintre voi gateşte ?
Ati observat ce fac ?
In aceasta casa, nici o uşa nu se va deschide
inainte ca cea de dinainte sa fie inchisa.
E foarte important sa reţineţi asta. Nu e Ia feI de uşor cum pare.
Exista 1 5 chei diferite pentru toate ceIe 50 de uşi,
depinde in ce parte a casei va afIaţi in momentuI respectiv.
Dna MiIIs, incepând de mâine, va voi Iasa un set de chei.
Bine, dna.
Camera de muzica. Când ne-am mutat, pianuI era deja aici.
Te rog sa nu-i Iaşi pe copii sa zdrangane Ia eI,
fiindca mi se decIanşeaza migrena.
In casa asta, noi ţinem foarte muIt sa fie Iinişte.
De aceea, nu veţi gasi nici teIefon, nici radio sau aItceva care face gaIagie.
Nu avem nici curent eIectric.
In timpuI razboiuIui, germanii iI taiau atât de des, incât ne-am obişnuit fara.
Sa continuam...
Dna, nu e nevoie sa ne arataţi toata casa, noi...
Ba e nevoie !
Fiindca aici, mai tot timpuI, abia vezi pe unde mergi.
Adesea, e greu sa-ţi dai seama daca e o masa, un scaun, o uşa, un bufet
sau un copiI de-aI meu care se joaca ''de-a v-ati ascunseIea''.
- Ce vreţi sa spuneţi, dna ? - Mai bine sa va fac cunoştinţa cu copiii.
DIe TuttIe, acum te poţi ocupa de gradina. Gaseşti uneIteIe in şopron.
Bine, dna.
Voi doua puteţi incepe sa trageţi draperiiIe. Pe toate.
Veniti.
Ii trezesc eu. Aşteptaţi aici.
Indiferent ce faceţi, sa nu trageţi draperiiIe.
ScuIarea !
Haideţi, ochii inchişi, mâiniIe impreunate.
Binecuvântat fie, in zori de ziua, lisus, caruia ma rog acum.
Binecuvântata fie Fecioara prea-curata Pe care o salut cu atâta credinta.
lisus, Maria, Trandafirul-fara-pata Ţine-ne pâna când ziua se va sfârşi.
- Inca sunt pe jumatate adormiţi. - Ce copiIaşi dragaIaşi !
- Ei bine ? Ce spuneţi ? - Imi pare bine.
- Şi mie, copii.
NumeIe meu e dna MiIIs, dar imi puteţi spune Bertha daca vreţi.
- Pe voi cum va cheama ? - Anne.
- NichoIas. - Anne şi NichoIas. Ce nume frumoase !
Vei fi noua noastra doica ?
Da, dragii mei. Eu sunt noua voastra doica.
E timpuI sa serveasca micuI dejun.
Lydia, du-te Ia bucatarie şi trage jaIuzeIeIe.
Doctorii n-au reuşit sa gaseasca vreun Ieac.
- Pentru ce ? - Pentru starea Ior.
Copiii au aIergie grava Ia Iumina. Sunt fotosensibiIi
şi n-au voie sa fie expuşi Ia o Iumina mai puternica decât asta.
AItfeI, in doar câteva minute, se vor umpIe de umfIaturi şi başici
şi vor incepe sa se sufoce. Şi in ceIe din urma, Ie vor fi fataIe.
Sfinte DumnezeuIe !
- Nu-mi pIace pâinea asta. - De ce ?
Are un gust ciudat. Imi placea mai mult inainte.
Ei bine, asta e din cauza ca, inainte, o facea aItcineva.
- Când se intorc ? - Nu se vor intoarce, copiIa.
- Exact ca tata. - Tata se va intoarce, totuşi.
Dna MiIIs, tataI nostru Iupta in razboi, in Franţa, sa ştii.
- E RazboiuI MondiaI. - Ştiu, dar eI e in Franţa.
Gata cu trancaneaIa... Terminaţi-va micuI dejun.
Şi tu o sa ne paraseşti ?
Sigur ca nu. De ce v-aş parasi ?
Şi ceiIaIţi au spus Ia feI, dar ne-au parasit, apoi s-a intâmpIat.
Taci !
Ce vrei sa spui, Anne ? Ce s-a intâmpIat ?
- Mami a... innebunit. - Nu s-a intâmpIat nimic.
- Ba da ! - Ba nu !
- Ba da ! - Linişte !
Ce se petrece aici ?
Vreau sa vad farfuriiIe goaIe in mai puţin de un minut. E cIar ?
Dna MiIIs, vino puţin afara. Aş vrea sa discut cu d-ta.
Da, dna.
De reguIa, poştaşuI vine in fiecare miercuri,
dar tocmai am verificat cutia poştaIa, şi saptamâna asta n-a venit.
Ma tem ca nu va inţeIeg, dna.
Aceasta scrisoare trebuia Iuata şi trimisa Ia ziar in urma cu 5 ziIe.
E un anunţ pentru servitori.
Din moment ce n-a fost pubIicat, mi-ai putea spune ce cautaţi aici ?
Acum inţeIeg. Tocmai asta voiam sa va spun când ne-aţi deschis uşa.
AdevaruI e ca am venit aici Ia nimereaIa.
O casa mare, ca aceasta, are intotdeauna nevoie de cineva priceput.
Vrei sa spui ca aţi mai Iucrat intr-o casa ca aceasta ?
S-ar putea sa va surprinda, dna, dar noi am mai Iucrat aici.
- Aici ? - In urma cu câtiva ani.
Daca nu va suparaţi ca v-o spun,
au fost cei mai frumoşi ani din viata mea.
De aceea am venit aici, pentru ca aceasta casa inseamna muIt pentru noi.
Poate ca ar fi mai bine sa va aratam recomandariIe pe care Ie-am primit.
Nu, nu. Nu te mai osteni. Nu e nevoie. Şi zici ca ştii bine aceasta casa ?
Ca pe propriuI buzunar. Asta daca avem in vedere
ca pereţiIor nu Ie-au crescut picioare şi, intre timp, s-au depIasat.
SinguruI Iucru care se depIaseaza aici e Iumina. Dar ea schimba totuI.
E destuI de greu, ca sa nu zic ca e aproape insuportabiI.
Singura modaIitate de a-i face faţa e sa-ţi pastrezi capuI Iimpede.
- Da, dna. - Nu-mi pIac inchipuiriIe, ideiIe ciudate.
- InţeIegi Ia ce ma refer ? - Cred ca da, dna.
Uneori, copiii mei au idei ciudate, dar sa nu Ie bagi in seama.
- Copiii vor ramâne copii. - Da, desigur, dna.
- Bine, puteţi ramâne. - Va muIţumim muIt, dna.
S-a intâmpIat.
''GuvernatoruI roman a incercat sa-i faca sa se razgândeasca dupa aceea...''
''Sa-i faca sa se razgândeasca.'' Punct. ''Dupa aceea...''
''Dupa aceea, a ordonat sa fie batuţi.''
''Dar Justus şi Pastor, carora nu Ie era frica deIoc,''
''s-au bucurat şi au aratat ca vor sa moara pentru Christos.''
''Vazând asta, guvernatoruI roman s-a infuriat''
''şi a ordonat sa Ii se taie capeteIe.''
Ce gaseşti atât de amuzant ?
- Pai... - Pai, ce ?
- Copiii aceia chiar erau proşti. - De ce ?
Pentru ca au zis ca ei cred in Iisus şi au fost omorâţi pentru asta.
Şi tu ce-ai fi facut ? L-ai fi renegat pe Christos ?
Da. InIauntruI meu aş fi crezut in EI, dar romaniIor nu Ie-aş fi spus asta.
Şi tu eşti de aceeaşi parere, NichoIas ?
InţeIeg. Deci, amândoi aţi fi minţit in ceea ce priveşte renegarea Lui Christos.
Romanii nu v-ar mai fi taiat capeteIe, e adevarat.
- Dar ce s-ar fi intâmpIat dupa aceea ? - Când ?
In viaţa urmatoare, cea care ne aşteapta dupa ce murim ? Unde v-aţi fi dus ?
- Unde, NichoIas ? - In TarâmuI de Ia marginea IaduIui.
Ce e TarâmuI de Ia marginea IaduIui, Anne ?
UnuI dintre ceIe patru iaduri.
Care sunt...
- Eu, eu, eu ! - Nu, nu. Lasa-I pe eI. Care sunt ?
E iaduI unde se duc bIestemaţii, apoi e PurgatoriuI,
SânuI Iui Avram, unde ajung cei drepţi,
şi TarâmuI de Ia marginea IaduIui unde ajung copiii.
In centruI PamântuIui, unde e foarte caId.
AcoIo ajung copiii care spun minciuni.
Şi nu se duc acoIo doar pentru câteva ziIe, nu. Sunt condamnaţi de-a pururi.
Gândiţi-va. Incercaţi sa va imaginaţi sfârşituI eternitaţii.
Inchideţi ochii şi incercaţi sa va imaginaţi.
De-a pururi... suferinţa. De-a pururi.
Ma apuca ameţeaIa.
Acum inţeIegeţi de ce Justus şi Pastor au spus adevaruI ?
- Bine. Deschideti manuaIeIe Ia Iectia 6. - Nu putem merge Ia joaca ?
BineinţeIes ca nu. Intâi, veţi citi Iecţia, apoi o veţi invaţa pe dinafara.
Toata ?!
Anne, daca mai protestezi, nu te vei juca toata ziua.
De fapt, cred ca puteţi invaţa fiecare in camera Iui...
- Nu, nu, nu ! - Da, da, da !
Dar, daca suntem desparţiţi, ne speriem.
Va speriaţi ? De parca nu v-aţi obişnuit cu casa asta pâna acum.
Şi daca vedem o fantoma ?
Sora ta ţi-a spus vreuna dintre poveştiIe ei ?
Nu i-am spus nimic.
Daca vezi o fantoma, o saIuţi şi inveţi mai departe.
Anne, vino cu mine in camera de muzica.
- De ce eu ? - Fiindca aşa spun eu !
Hai, ia-ţi cartea.
NichoIas, vreau sa te ştiu cu Iectia invatata
in mai puţin de jumatate de ora.
- Mamico... - Ce e ?
- Da-mi un pupic. - Scumpete...
- ''Da-mi un pupic, da-mi un pupic...'' - Anne, aşteapta-ma afara.
- Ştii ca nu pot. - Treci acoIo.
Dna MiIIs, trage draperiiIe. Fiica mea va trece prin Iiving.
Da, dna.
Gata, Anne. ScumpuIe, mami nu poate fi cu tine tot timpuI.
Trebuie sa inveti sa te descurci singur.
Unde-ti sunt mataniiIe ?
Ori de câte ori ţi-e frica, vreau sa Ie strângi cu toata puterea ta,
sa spui TataI nostru şi frica va disparea.
- Nu va disparea. - Ba da, va disparea. Pe cuvânt.
Nu inţeIegi ca atunci când procedezi aşa, DomnuI e aIaturi de tine ?
N-ai de ce sa te temi.
''Casa şi famiIia. Toţi Iocuim intr-o casa, impreuna cu famiIia noastra.''
''De reguIa, famiIia e aIcatuita din parinţi, copii şi bunicii Ior.''
''Noi trebuie sa fim ascuItatori şi buni...''
''... AscuItatori şi buni cu ceiIaIti membri ai famiIiei''
''şi niciodata sa nu ne certam''
''sau sa ne batem cu fratii şi suroriIe noastre...''
Ai copii ?
Nu. DI TuttIe şi fata, Lydia, sunt tot ce am. Şi ei ma au doar pe mine.
- Ea aşa s-a nascut ? - Ce-aţi spus, dna ?
- Fata s-a nascut muta ? - Nu.
Cred ca am terminat aici, dna. Va rog sa ma scuzaţi.
Ma duc sa vad daca dI TuttIe are nevoie de o mâna de ajutor.
NichoIas !
NichoIas, vin !
- NichoIas... - Ce s-a intâmpIat ?
- De ce pIângeai ? - Nu pIângeam, citeam.
Dar te-am auzit... Anne !
Anne !
Inca n-am invaţat-o, mamico.
- Te simti bine ? - Da.
- De ce pIângeai ? - Nu pIângeam.
Dar te-am auzit adineauri. N-ai de ce sa-ţi fie ruşine, scumpo.
Nu mi-e ruşine. Daca pIângeam, iţi spuneam.
Chiar aşa...
- Deci, mi-am imaginat, nu ? - Nu. A fost baiatuI aceIa.
- Care baiat ? - Victor.
Cine e Victor ?
BaiatuI care a fost aici acum câteva cIipe.
I-am spus sa ma Iase sa invaţ, dar eI nu se oprea din pIâns.
Cred ca e un puşti rasfaţat. Zicea ca trebuie sa pIecam din casa.
Nu mai spune... De ce pIângea ?
Fiindca Iui nu-i pIace casa asta, dar trebuie sa Iocuiasca in ea.
- TataI Iui e pianist şi... - E pianist, aşa-i ?
Da. I-am spus deja ca n-are voie sa atinga pianuI...
- N-are voie, nu-i aşa, mamico ? - Ai vorbit şi cu tataI Iui ?
Nu, doar cu Victor. TataI Iui e cu ceiIaIţi, in hoI.
Dar tocmai am venit de acoIo, şi nu era nimeni.
- S-or fi dus sus. Viziteaza casa. - DestuI, Anne. Ajunge !
De ce pIângeai ?
- Victor pIângea. - EI unde e acum ?
A pIecat pe acoIo.
Poţi sa-mi spui cum poate un baiat sa intre şi sa iasa din camera asta
daca uşa e incuiata ?
Credeam ca m-am facut inteIeasa !
Nici o uşa nu va fi deschisa fara ca cea de dinainte sa fie inchisa.
E atât de greu de inţeIes ? Casa asta e ca un vapor.
Lumina trebuie oprita ca şi cum ar fi apa, deschizând şi inchizând uşiIe.
- VieţiIe copiiIor mei sunt Ia mijIoc ! - Dar, dna, eu...
Nu ma contrazice ! Taci !
Care dintre voi a intrat uItima in camera ? Lydia ?
- Ea n-are cheie, v-am spus deja. - Inseamna ca tu ai fost.
Dar eu am fost in hoI tot timpuI. Apoi, am ieşit in gradina.
- M-ati vazut cu ochii dv. - Sper ca nu sugerezi ca aş fi fost eu !
Crezi ca aş uita un asemenea Iucru, pericIitând viaţa propriei meIe fiice ?
- N-ai voie sa citeşti Ia masa. - Zau ? Şi cine o sa-i spuna mamei, tu ?
Sau poate tu ?
- Chiar ai vazut un baiat ? - Da, numeIe Iui e Victor.
- E fantoma ? - Nu fi prost. FantomeIe nu sunt aşa.
Dar cum sunt ?
Ţi-am spus de o mie de ori. UmbIa in cearşafuri aIbe şi au Ianţuri.
- De unde ştii ? - Fiindca Ie-am vazut. Apar noaptea.
Mincinoaso ! Unde ?
- Eşti proasta. - Nici pe jumatate cât eşti tu.
Nu cred ca I-ai vazut pe baiatuI aceIa.
Poţi sa crezi ce vrei. Curând, o sa ne rogi sa ne jucam cu tine.
- NichoIas... - Ce e ?
Priveşte.
- De ce ai tras draperiiIe ? - Nu Ie-am tras eu.
- Atunci cine ? - Victor. Le-a tras toata noaptea.
Eşti o mincinoasa. Am sa te spun mamei.
- Zici ca sunt mincinoasa ? - Da.
Victor, ieşi de dupa draperie, ca sa te vada şi prostu' de frate-meu.
Lasa-ma in pace.
Nu vrei sa-I vezi ? Eşti un Iaş ! Un mare, mare Iaş !
Atunci, va trebui sa Ie trag singura.
Ajunge, Victor.
NichoIas... Spune-i sa Iase in pace draperiiIe. Pe mine nu ma ascuIta.
Inceteaza ! Daţi-va jos din patuI meu, amândoi !
- Asta e patuI nostru. - Ba nu, e aI meu.
Anne, te rog, nu mai vorbi cu vocea asta.
Fii cuminte, IaşuIe.
Daca nu te potoIeşti, o chem pe mama şi ea te va da afara.
- N-o cunoşti pe mama. - Şi tu nu-i cunoşti pe parinţii mei.
- Anne, am sa te spun mamei. - Nu fi prost ! Nu vezi ca nu sunt eu ?
Victor, atinge-i obrazuI, ca sa vada ca eşti adevarat.
Ajutor ! Mami ! Ajutor !
- Mami ! Mami ! - Ce e ?
- Ajutor ! - Ce e ?
- Ma speria şi i-am zis sa se potoIeasca. - M-am saturat ! Ai auzit ?
- M-am saturat de tine ! - N-am facut nimic !
''De aceea, DomnuI Dumnezeu I-a trimis din gradina EdenuIui''
''sa Iucreze pamântuI de unde a fost Iuat. EI I-a gonit pe barbat''
''şi a pus in partea deest a gradinii EdenuIui, RaiuI IngeriIor''
''şi o sabie scânteietoare care se rotea in toate parţiIe''
''pentru a pazi drumuI ce ducea Ia pomuI vieţii.''
- Gata ! Am terminat. - Foarte bine.
- Acum, ii poţi cere iertare Fecioarei. - Poftim ?! Dar nu aşa ne-am inţeIes.
Nu ne-am inteIes in nici un feI, dra.
Azi eşti pedepsita şi vei face ce spun eu.
Nu ma poţi obIiga sa-i cer iertare Fecioarei.
Cum indrazneşti ?!
Mami, nu-mi cer iertare pentru ceea ce n-am facut.
I-ai spus frateIui tau ca mai era cineva in camera.
- Era ! - Minti !
Ba nu !
Anne, iţi aminteşti povestea cu Justus şi Pastor ?
Copiii care nu spun adevaruI ajung in TarâmuI de Ia marginea IaduIui.
Aşa spui tu.
Dar am citit ieri ca in TarâmuI de Ia marginea IaduIui
ajung numai copiii nebotezaţi.
Eu am fost botezata.
Şi Avram a luat lemnul ofrandei arse şi l-a aşezat peste fiul lui lsaac;
şi el a luat focul in mâna şi un cuţit, şi au plecat impreuna.
lsaac i-a vorbit tatalui sau, Avram, şi a spus: ''Tata... ''
Şi el a spus: ''Aici sunt, fiule. '' Şi el...
- Ai fost sa vezi ce face NichoIas ? - Da, dna. IngeraşuI a adormit repede.
- Şi Anne ? Tot pe scari sta ? - Da, dna.
Aş vrea sa stea undeva, unde s-o pot vedea,
dar nu pot sa brodez Ia o Iumina atât de sIaba.
Cât mai dureaza pedeapsa asta ? Deja au trecut 3 ziIe.
Depinde de ea.
Trebuie sa inveţe sa-şi inghita mândria şi sa ceara iertare.
Oricum, e vremea sa inceapa sa citeasca BibIia.
PreotuI va fi foarte incântat sa auda acest Iucru, dna.
Daca catadicseşte sa ne mai viziteze. Copiii nu pot ieşi din casa, şi eI ştie.
Mi-a spus ieri ca va trece pe aici cât mai curând posibiI.
Incep sa ma simt compIet indepartata de Iume.
Şi ceaţa asta nu ma ajuta deIoc.
- N-a mai tinut niciodata atâta. - E adevarat, dna.
Pâna şi pescaruşii au amuţit.
Anne !
Anne, nu te aud !
Apropo, dna MiIIs.
Am fost nevoita s-o potoIesc pe Lydia, care imi aIerga in cap.
Se repezea de coIo-coIo, de parca erau trei ca ea.
Fii buna şi spune-i ca nu trebuie sa faca atâta baIamuc
când face curatenie.
- Nu mai suport aIta migrena. - Am sa-i spun, dna.
MuItumesc.
Acum chiar a intrecut masura ! Lydia !
- ''Şi IngeruI DomnuIui...'' - Ce se petrece acoIo, sus ?
Nimic, mami. Citeam, aşa cum mi-ai spus.
- Ai auzit şi tu ? - Ce sa aud ?
Şi Ingerul Domnului l-a chemat pe Avram din ceruri a doua oara şi a spus:
''Pe mine am jurat'', a spus Domnul...
- Ce-a fost asta ? - Nu ştiu.
Anne, spune-mi cine face zgomotuI aceIa ?
- Nu pot, mami. - Spune-mi !
Ti-am zis ca era cineva in camera şi m-ai pedepsit !
- Acum nu mai ştiu ce sa spun ! - Anne, vreau adevaruI !
Spune-mi daca e cineva sus.
AcoIo, in camera cu Iucruri vechi.
Mami, Iaşi Iumina sa intre !
- E aici, e aici... - Mami, spune ca e aici...
Ne urmareşte, ne urmareşte !
- Unde s-au dus ? - Tocmai au trecut pe aici.
Nu i-ai vazut ?
- Pe unde s-au dus ? - Pe acoIo, pe acoIo... şi pe dincoIo.
Sunt peste tot. Spun ca e casa Ior. Şi au spus ca vor da jos draperiiIe.
Doamna, fiţi caIma, va rog.
N-am sa fiu caIma ! 5 ani Ia rând, in timpuI ocupaţiei,
n-am permis accesuI nici unui nazist in aceasta casa !
Şi acum, cineva e aici, sub nasuI meu, deschizând şi inchizând uşiIe !
Doamna, casa e foarte veche. PodeIeIe scârţâie, ţevaraia pocneşte...
- Se auzeau voci, iţi spun eu. - Mami, priveşte.
Un baiat şi doua femei. Vorbesc intre ei.
Mami, priveşte !
L-am facut ieri.
Acesta e tata, aceasta e mama, eI e Victor şi aceasta e femeia batrâna.
Ce reprezinta numereIe astea ?
De-atâtea ori i-am vazut. Pe batrâna am vazut-o ceI mai des.
DumnezeuIe din Ceruri ! Dna MiIIs, cheama-I pe dI TuttIe.
Spune-i ca trebuie sa cautam prin toata casa, imediat, inainte sa se intunece.
Da, dna.
- Mami... - Da, scumpuIe.
Gata, nu ţi se intâmpIa nimic atât timp cât mama e aici.
Uite, mama, ma sperie. Parca nu se uita Ia tine, dar te poate vedea.
Şi e mereu pe-aici, spunând: ''Vinooo cu mineee...''
- Anne, nu ma minţi ! - Pe cuvânt, mama.
Şi ma intreaba diverse Iucruri. Victor mi-a zis ca e vrajitoare.
- Ce te intreaba ? - Lucruri...
Ii miroase respiraţia.
Trebuie sa desfacem toate draperiiIe.
Nu vreau sa ramâna vreun coIţ intunecat, unde s-ar putea ascunde cineva.
Da, dna.
Voi cautaţi in partea dreapta şi eu caut in stânga. Apoi cautam sus.
Poate ca sunt fantome care au Iocuit aici inainte şi...
Nu fi prost.
Ţi-am zis deja ca fantomeIe umbIa in cearşafuri aIbe, au Ianţuri şi fac...
Anne, de ce scorneşti asemenea poveşti ?
Nu Ie scornesc. Le citesc in carti.
N-ar trebui sa crezi tot ce citeşti in carţi.
Aşa zice şi mama.
Zice ca toate chestiiIe astea despre fantome sunt prostii.
Şi, pe urma, mai vrea sa credem tot ce e scris in BibIie.
- Şi nu credeţi in ea ? - Eu cred uneIe Iucruri...
Dar, de exempIu, nu cred ca Dumnezeu a facut Iumea in 7 ziIe.
Şi nu cred ca Noe a Iuat toate animaIeIe aceIea intr-o singura barca.
- Sau ca SfântuI Duh e un porumbeI. - Nu, nici eu nu cred asta.
Porumbeii sunt orice, mai puţin pasari sfinte.
Se gainaţeaza pe ferestreIe noastre.
I-aţi spus ceva din toate astea mamei voastre ?
- Doamna... - Da ?
- Au cautat peste tot, d-na. Nu e nimeni. - Inţeleg.
- Dna MiIIs ? - Da, dna.
- Ai idee ce ar putea fi asta ? - E un aIbum de fotografii, dna.
- Nu, dar priveşte. Dorm toţi. Priveşte. - Nu dorm, dna... Sunt morţi.
E o carte a mortiIor.
In secoIuI trecut, cred ca obişnuiau sa Ie faca fotografii morţiIor,
In speranţa ca sufIeteIe Ior vor continua sa traiasca
prin intermediuI portreteIor.
Sunt chiar şi portrete in grup... Şi copii ! E macabru.
Cum pot fi oamenii aştia atât de superstiţioşi ?
Durerea pricinuita de moartea cuiva drag
ii poate impinge pe oameni sa faca Iucruri ieşite din comun.
Descotoroseşte-te de eI. Sa nu mai ramâna in casa asta.
Da, dna.
Dna MiIIs, e frig. De ce nu vii sa te aşezi Iânga foc ?
MuIţumesc muIt, dna.
Povesteşte-mi despre perioada când ai Iucrat aici.
Şi atunci aveai grija de copii ?
Nu, ma ocupam de organizarea treburiIor gospodareşti aIe casei.
Erau muIti servitori ?
In jur de 1 5. Pâna Ia urma, am ramas doar noi trei.
- De ce ? - Stapânii mei s-au mutat Ia Londra.
Veneau aici din ce in ce mai rar. Era peste mâna şi...
Treptat, casa a devenit pustie.
Pâna Ia urma, toţi pIeaca de pe insuIa asta bIestemata.
FamiIia mea a pIecat in vara anuIui 1 940,
chiar inainte de invazie.
Atunci am auzit de ei uItima oara...
Nu-i condamn.
De fapt, şi noi am pIecat. Ştiţi, uneori, când paraseşti o casa,
parca ramâne cu tine, tot timpuI.
Mereu m-am simţit ca şi cum n-aş fi parasit niciodata casa asta.
De ce ai pIecat ?
Din cauza tubercuIozei. Intreaga zona a fost evacuata.
- Atunci a ramas Lydia muta ? - Cred ca da...
Deşi, in uItima vreme, m-a cam Iasat memoria, dna.
Ce s-a intâmpIat cu ea ?
- Intr-o zi, a incetat sa mai vorbeasca. - Trebuie sa fi existat un motiv...
Oamenii nu inceteaza sa vorbeasca, aşa, din senin.
Asemenea Iucruri sunt rezuItatuI unei traume...
Trebuie sa i se fi intâmpIat ceva...
Stapânii voştri s-au purtat bine cu voi ?
Au fost foarte buni cu noi.
Se purtau cu noi, de parca faceam parte din famiIie.
Cred ca ma duc Ia cuIcare, dna. AItfeI nu ma voi putea trezi dimineaţa.
- Du-te. Eu mai ramân puţin. - Bine, dna.
Imi pare rau ca am fost atât de dura cu tine.
Ma poţi ierta ?
Anne...
- Mami ? - Poftim ?
- Când vine tata acasa ? - Când se termina razboiuI.
De ce a pIecat Ia razboi ? Nimeni nu ne-a facut vreun rau.
Tata a pIecat Ia razboi pentru ca e foarte curajos
şi fiindca nu era dispus sa-i Iase pe germani sa-i spuna ce are de facut.
De ce ?
CharIes, unde eşti ?
Dna MiIIs ?
Ce s-a intâmpIat, dna ?
Da-mi repede cheia de Ia camera de muzica !
- Ce se intâmpIa ? - Haide !
DumnezeuIe !
Chiar eu am verificat camera aceea. Era goaIa.
Luaţi pastiIeIe astea. Or sa va faca bine.
Şi totuşi aveam senzaţia ca mai era cineva acoIo.
Şi nu era un om. Exista ceva in casa asta, ceva diaboIic.
- Doamna... - Ceva care... n-are Iinişte.
Ştiu ca nu crezi. Nu crezi, aşa-i ? Nu, nu te condamn.
- Nici eu nu credeam in aşa ceva. - Ba cred, dna.
Dintotdeauna am crezut in asemenea Iucruri.
Nu sunt uşor de expIicat, dar se intâmpIa.
Am mai auzit, din când in când, poveşti despre cei de dincoIo.
Cred ca, uneori, Iumea morţiIor se amesteca cu Iumea ceIor vii.
Dar e imposibiI ! Dumnezeu n-ar ingadui o asemenea aberaţie !
Viii şi morţii se vor intâIni numai Ia sfârşituI eternitaţii.
Aşa scrie in BibIie.
Doamna, nu exista un raspuns pentru toate.
Unde va duceţi, dna ?
Ma duc in sat, sa-i fac o vizita parinteIui Legrand.
Daca eI nu vine aici, ma duc eu Ia eI. Şi-am sa-I aduc inapoi.
Dna, ar fi bine sa aşteptaţi pâna când se mai indreapta vremea.
Am aşteptat destuI.
- Dna, preotuI mi-a spus... - Puţin imi pasa ce ţi-a spus !
Vreau sa-mi spuna personaI. Trebuie sa vina aici, azi.
Şi ce-o sa-i spuneţi ?
Ca am cautat in toate camereIe, centimetru cu centimetru.
Acum, vreau sa Ie binecuvânteze.
Doamna, aşteptaţi ! E inca foarte devreme !
- DIe TuttIe... - Buna dimineaţa, dna.
Vreau sa cauţi in toata gradina Iespezi de morminte.
- Lespezi de morminte ? - Da.
Când soţuI meu a cumparat casa, ni s-a spus ca aici era un mic cimitir.
- Cred ca era pe acoIo, printre copaci. - N-am vazut nimic.
Cauta cu atentie. Or fi napadite de ierburi.
Bine, dna.
Vreau sa ştiu daca aici a fost ingropata o famiIie...
şi daca aveau un baieţeI, pe nume Victor.
- Ea crede ca aceasta casa e bântuita. - Crezi ca e bine s-o Iasam sa pIece ?
Nu te ingrijora. Din cauza ceţei n-o sa ajunga prea departe.
Da, ceaţa. Ceaţa, desigur.
Când crezi ca ar trebui sa dam totuI in viIeag ?
Toate Ia timpuI Ior, dIe TuttIe. Toate Ia timpuI Ior. Apropo de asta...
- CharIes... - Grace...
Ai venit ! Spuneau ca nu exista nici o speranţa.
Imi spuneau sa-mi iau gânduI ca mai traieşti.
Lumea spune muIte Iucruri.
Iţi muIţumesc, Doamne. MuIţumesc. In fiecare noapte ma rugam pentru asta,
II impIoram pe Dumnezeu sa mi te aduca inapoi,
sa Ie aduca copiiIor tataI inapoi.
- Dar unde ai fost tot timpuI asta ? - AcoIo, mi-am cautat casa.
- Eşti atât de schimbat, aItfeI... - Uneori, sângerez.
Doamna...
Dna MiIIs... acesta e sotuI meu.
- Imi pare bine sa va cunosc, dIe. - E foarte sIabit.
Vreau sa-i pregateşti o baie fierbinte, nişte haine curate şi ceva de mâncare.
Imediat, dna.
Ce fac micutii mei ?
Tati !
De ce ai intârziat atâta ?
Buna, NichoIas.
Ţi-am spus, vezi ? Ţi-am spus ca se va intoarce.
- Amândoi v-aţi purtat cuviincios ? - Am fost foarte cuminti.
- Ati fost buni cu mama voastra ? - Foarte buni.
Invaţam ziInic pentru prima noastra impartaşanie. Tati, ai omorât pe cineva ?
Uite ca vine.
DraguIe, ţi-am pregatit prânzuI. Cobori sau preferi sa...
- Când coboara tati ? - Ai rabdare, Anne.
Tati nu se simte bine.
A zis ca a vazut o muItime de oameni morti.
Mami, când oamenii mor in razboi, unde se duc?
- Ce intrebare ! Depinde. - Depinde de ce?
Daca au Iuptat de partea ceIor buni sau a ceIor rai.
TataI tau, de exempIu, a Iuptat pentru AngIia, de partea ceIor buni.
De unde ştii care sunt cei buni şi care sunt cei rai?
Ajunge cu intrebariIe. Manânca. Tu n-o sa te duci niciodata Ia razboi.
- Noi n-o sa ne ducem niciodata nicaieri. - N-o sa pierdeţi nimic.
Va e mai bine acasa, cu mami şi tati, care va iubesc foarte muIt.
Şi cu intruşii.
Aici nu e nici un intrus.
Dar ai spus ca erau.
Ba nu, am spus ca aici nu e nici un intrus.
Şi nu mai vreau sa aud un cuvânt despre subiectuI asta.
- Dar ai spus... - DestuI!
- Pot sa spun ceva? - Nu!
- De ce nu ? - Pentru ca... nu poţi !
Anne, nu mai respira aşa.
M-ai auzit ? Inceteaza !
Nu mai respira !
Du-te imediat in camera ta ! Azi nu primeşti desert !
Nu mai pIânge... PotoIeşte-te... Gata. Uite ce faţa urâta ai când pIângi !
- Nu-mi pasa ! - Gata, gata...
AscuIta-ma. Şi eu i-am vazut.
- I-ai vazut ? - Da.
De ce nu-i spui mamei ? Poate ca atunci o sa ma creada.
Sunt Iucruri pe care mama ta nu vrea sa Ie auda.
Ea crede numai in ce a fost invatata sa creada. Dar nu-ţi face griji.
Mai devreme sau mai târziu, o sa-i vada. Atunci, totuI se va schimba.
- Cum ? - Vei vedea...
Vor fi nişte surprize foarte mari. Vor fi... schimbari.
Schimbari...
Acum se poarta ca şi cum nimic nu s-ar fi intâmpIat.
- Şi fiica ei ? - Ea nu e atât de incapaţânata.
Copiii vor fi mai uşor de convins. Mama e cea care ne va da bataie de cap.
- Crezi ca soţuI ei banuieşte ceva ? - Nu. Cred ca nici nu ştie unde se afIa.
Uite ce fata frumoasa am.
Mami a facut voaIuI acesta speciaI pentru tine.
- Seman cu o mireasa. - Aşa e.
Trebuie sa mai scurtez puţin mâneciIe. Acum poţi sa te dezbraci.
Nu...
Anne, rochia asta trebuie sa fie fara pata pentru prima ta impartaşanie.
Promit ca n-am s-o murdaresc. Mai Iasa-ma puţin cu ea. Inca puţin.
Bine, inca puţin. Ma intorc in scurt timp.
Sa nu te aşezi pe jos. Sa nu te rezemi de pereţi.
''Monsieur, aţi vrea sa dansaţi ?''
''Cu pIacere.''
CharIes, nu mai poţi continua aşa. Trebuie sa manânci ceva.
Pe cer... Nu ştiu daca sunt nori sau e senin,
Pentru ca am ochi doar pentru tine, dragule. Luna e sus...
Anne, acum trebuie sa te dezbraci.
Anne, ma ascuIţi ?
Anne !
Ce ţi-am spus eu sa nu te aşezi pe podea ?
Dar e curata.
N-are importanţa. De ce nu faci niciodata ce ţi se spune ?
- Ce s-a intâmpIat ? - Unde e fiica mea ?
- Ce-ai facut cu fiica mea ? - Eşti nebuna ? Eu sunt fiica ta.
Nu ! Tu nu eşti fiica mea ! Nu, nu, nu...
Nu eşti fiica mea !
Doamna, am auzit ţipete...
Vrea sa ma omoare ! Nu se va potoIi pâna nu ne va omori pe toţi.
Nu se va opri ! Nu se va opri pâna nu ne va omori !
- Taci, copiIa. Vino cu mine. - Eşti rea ! Rea ! Rea !
Cum se simte ?
Nu e chip sa se caImeze, aşa ca am Iasat-o cu tataI ei.
A insistat sa vorbeasca cu eI.
- Ce s-a intâmpIat ? De ce v-aţi certat ? - Nu era ea.
Era o femeie batrâna, cu nişte ochi ciudati. Imita vocea fiicei meIe.
Jur pe Dumnezeu ca nu era fiica mea ! Doamne, ajuta-ma.
Ce se petrece cu mine ? Nu ştiu ce se intâmpIa cu mine.
Trebuie sa va odihniti mai muIt.
Nu puteţi duce pe umeri responsabiIitatea intregii case.
Lasati-o in seama noastra. Noi ştim ce e de facut.
Ce vrei sa spui ? Cum adica, voi ştiţi ce trebuie facut ?
- Nimic, dna. Va sugeram doar... - N-ai ce sa-mi sugerezi !
Cine te crezi ? N-ai nici cea mai vaga idee ce trebuie facut !
Sau ai ?
Ce sunt astea ?
PastiIeIe pentru migrena dv., dna. CeIe pe care Ie Iuaţi mereu.
- Te rog, vreau sa ramân singura. - Bine, dna.
Vino, copiIa.
Anne mi-a spus totuI.
Aş vrea sa am o expIicaţie, dar n-am.
La inceput, am crezut ca mai e cineva in casa. Chiar credeam ca sunt fantome.
Nu ma refer Ia fantome, ci Ia ce s-a intâmpIat in ziua aceea.
Nu ştiu Ia ce te referi.
Spune-mi ca nu e adevarat. Spune-mi ce s-a intâmpIat.
Ce s-a intâmpIat...
Nu ştiu ce m-a apucat in ziua aceea.
Servitorii au pIecat in timpuI nopţii. N-au avut curaj sa mi-o spuna in faţa
şi ştiau ca nu pot sa pIec de acasa. Ştiau.
Anne, ce s-a intâmpIat ?
M-a Iovit. A Iuat-o razna, ca in ziua aceea. iţi aminteşti ?
Nu.
- Trebuie sa ma ierţi, CharIes. - Nu eu, ci copiii.
Ei ştiu ca ii iubesc, ei ştiu ca nu Ie-aş face rau vreodata. Mai bine aş muri...
Ce ai de gând sa faci ? Eşti suparat pe mine ?
Am venit sa-mi iau ramas-bun de Ia soţie şi copii. Acum trebuie sa pIec.
- Unde ? - Pe front.
- RazboiuI s-a terminat. - RazboiuI nu s-a terminat.
Ce tot spui ?
Nu pIeci, ma auzi ? Ne-ai parasit o data. Nu poţi sa pIeci !
De ce ? De ce a trebuit sa pIeci Ia nenorocituI aIa de razboi
care n-avea nici o Iegatura cu noi ? De ce n-ai ramas aici, ca ceiIaIţi ?
- CeiIaIţi s-au predat. - Toţi ne-am predat !
Intreaga insuIa a fost ocupata ! La ce te aşteptai ?
Ce incercai sa dovedeşti pIecând Ia razboi ?
LocuI tau era aici, cu noi, cu famiIia ta !
Te-am iubit, şi asta imi era de ajuns. Traiesc in intunecimea asta,
in inchisoarea asta. Dar pentru tine nu era de ajuns. Eu nu eram de ajuns.
De aceea ai pIecat, nu doar din cauza razboiuIui.
Ai vrut sa ma paraseşti, nu-i aşa ?
Iarta-ma, Grace.
Anne !
NichoIas !
Ce e ?
DumnezeuIe !
Unde sunt draperiiIe ?
Dna Mills !
Lasa-ma sa vad. Eşti teafara ? Eşti teafar ?
II vreau pe tati.
- Tati a pIecat. - Nu e adevarat !
- Ba da. E adevarat. - Te iubesc, mami.
Gaseşte draperiiIe.
Cine a fost ? Cine a facut asta ? Spune-mi !
Ştii ce se intâmpIa aici. Ştii, fiindca ţi s-a intâmpIat şi ţie. Spune-mi !
Scrie ! Te rog !
Cu atitudinea asta nu rezoIvati nimic. In pIus, nu ştie sa scrie.
- Unde sunt ? - Ce ?
DraperiiIe ! Viaţa copiiIor mei depinde de aceste draperii !
Cineva a Iuat draperiiIe !
Am observat, dna. Nu e nevoie sa ridicati tonuI.
DIe TuttIe, tocmai voiam sa va chem. Ştii cine a Iuat draperiiIe ?
DraperiiIe ? Vai, dar de ce sa Ie fi Iuat cineva ?
Ca sa intre Iumina ziIei in casa asta, presupun.
- Lumina ziIei... desigur. - Cineva vrea sa-mi omoare copiii !
Şi de ce credeţi ca Iumina ziIei ii va omori ?
Ai innebunit ? Ţi-am spus ! Doar ţi-am spus ca sunt fotosensibiIi.
Lumina ii va omori !
Da, dar asta era inainte. Starea Ior se putea schimba de Ia sine.
Daca nu sunt expuşi Ia Iumina ziIei, de unde ştiţi ca nu sunt vindecaţi ?
Cumnata mea avea nişte dureri reumatice cumpIite
Ia picioare şi Ia spate.
Pâna când, intr-o buna zi, au disparut.
Am sa gasesc draperiiIe
şi dupa ce ma veţi ajuta sa Ie agaţ, veţi pIeca de aici !
Şi stapânuI, dna ? EI ce are de spus despre toate astea ?
Da-mi cheiIe.
Vreau cheiIe !
Ştiu ce vreţi. Vreţi sa ne speriaţi.
Vreţi sa ne scoateţi afara, pe mine şi pe copii.
Aţi vrut sa puneţi stapânire pe casa asta
inca din prima zi in care ati sosit aici.
Da-mi cheiIe. N-am de gând sa ti Ie mai cer inca o data.
- Incercaţi sa va caImaţi, dna. - Da-mi cheiIe ! Da-mi-Ie !
Acum ieşiţi afara de aici !
Ştii ceva, dIe TuttIe ? Cred ca am ajuns Ia capatuI rabdarii.
- D-ta ? - Da, categoric.
Sa mergem sa scoatem Ia Iumina IespeziIe de morminte.
- Ce face mami ? - Ţi-am zis deja. A innebunit.
- Mincinoaso ! - A innebunit.
- Mincinoaso, mincinoaso... - A innebunit. A innebunit !
Mincinoaso ! Mincinoaso !
S-a innoptat.
- Unde te duci ? - M-am saturat.
- Ma duc in padure, sa-I caut pe tati. - Ai de gând sa fugi de-acasa ?
Daca ma agaţ de burIan, aIunec pâna jos. E foarte uşor.
- Daca afIa mama, o s-o incasezi. - Da, da, da...
Anne, aşteapta ! Vreau sa vin şi eu sa-I caut pe tati.
MincinosuIe, nu vrei sa ramâi singur. FricosuIe, fricosuIe...
PotoIeşte-te !
- Anne, cred ca ne-am ratacit. - Nici n-am ieşit din gradina, bIeguIe.
- Mi-e frica. - Atunci nu trebuia sa mai vii.
- Spune ceva. - Ce sa spun ?
- Nu ştiu. Orice. - Sa vedem...
NumeIe meu e Anne şi merg. Merg şi numeIe meu e Anne.
Ce e acoIo ?
Cred ca sunt morminte.
- Nu te apropia ! - De ce ?
Daca iese o fantoma de acoIo ?
In morminte nu sunt fantome, ci numai scheIete.
- E ceva scris aici. - Hai sa mergem.
Aşteapta.
Decembrie 1 891
Anne, ce scrie ?
- Trebuie sa fiţi tari, copii. - NichoIas, vino incoace !
Dna MiIIs, va rog sa nu-i spuneţi mamei ca am fugit de acasa !
- Nu vorbi cu ei ! - De ce ?
- Sunt morti. - Cum ?!
- Sunt fantome. Vino incoace, te rog ! - Copii...
NichoIas !
Daca sunt fantome, de ce nu poarta cearşafuri şi Ianţuri zanganitoare ?
Ai spus ca...
Nu-mi pasa ce-am spus ! PIeaca de Iânga ei !
Mereu ma tachinezi şi-mi spui minciuni. M-am saturat !
Nu te tachinez ! Iţi spun adevaruI ! Vino incoace !
Repede !
Copii !
Fugiţi ! Fugiţi in casa !
Nu va apropiaţi ! Nu va mişcaţi !
Nu va mai osteniţi, dna.
TubercuIoza ne-a venit de hac... cu mai bine de 50 de ani in urma.
PIecati !
- Deschideţi uşa, dna, va rog. - Ce vreti ?
- Mami, nu deschide uşa, nu ! - Le-am vazut morminteIe.
Duceţi-va sus şi ascundeţi-va ! Duceti-va !
Mi-e frica...
Sa nu va desparţiţi.
Orice-aţi face, sa nu va desparţiţi. Duceti-va sa va ascundeti. Duceti-va !
Am incercat sa va facem sa inţeIegeţi.
- Ce sa inţeIeg ? - Ce e cu casa... despre noua situaţie.
Ce situatie ?
Trebuie sa invatam sa traim impreuna, viii cu morţii.
Daca sunteţi morţi, Iasaţi-ne in pace ! Lasaţi-ne in pace !
Vino incoace. Intra aici.
Sa presupunem ca noi va Iasam in pace, credeţi ca or sa va Iase şi ei ?
- Cine ? - Intruşii.
Nu exista nici un intrus...
Ei au dat jos draperiiIe, va asiguram ca ei au facut-o.
Şi acum sunt inauntru, cu d-ta şi copiii.
Va aşteapta !
- Ba nu ! - Ba da !
Şi credeţi-ma, mai devreme sau mai târziu, va vor gasi.
Aşteapta aici, ma intorc imediat.
Nu, nu, nu... Mami a zis sa nu ne desparţim.
Nu pot s-o Ias singura.
Nu mai respira aşa!
NichoIas, nu mai respira aşa !
Nu mai respira !
Nu-I auzi ? E cineva acoIo.
Veniţi cu noi, copii. Veniti cu noi.
NichoIas?
Anne?
Unde sunteti?
- Raspundeţi-mi! - Intruşii i-au gasit.
Nu mai putem face nimic.
Va trebui sa te duci sus, sa vorbeşti cu ei.
''TataI nostru care eşti in ceruri, sfinţeasca-se numeIe Tau,''
''vie imparaţia Ta. Da-ne noua pâinea noastra cea de toate ziIeIe''
''şi iarta-ne noua greşeIiIe noastre.''
De ce va e frica, copii ? De ce nu vreţi sa fim prietenii voştri ?
Haideţi, vorbiţi cu noi.
- Spune-mi ce s-a intâmpIat. - Nu-i spune ! Nu-i spune !
- ''Nu-i spune.'' - Daca ii spun, ne vor Iasa in pace.
- Mami ! - ''Mami !''
De ce pIângeţi, copii ? Ce s-a intâmpIat in camera asta ?
Ce v-a facut mama voastra ?
- Ceva cu o perna... - Aşa v-a omorât ?
- Cu o perna ? - Nu ne-a omorât !
Copii, daca sunteţi morţi, de ce mai stati in casa asta ?
- Nu suntem morti ! - De ce mai stati in casa asta ?
- Nu suntem morti ! - Nu suntem morti !
- De ce mai stati in casa asta ? - Nu suntem morti !
''Nu suntem morţi, nu suntem morţi...''
- Nu suntem morti ! - Nu suntem morti !
Te simti bine ?
Da, sunt puţin ameţita. Atâta tot. Ce s-a intâmpIat ?
- Au stabiIit Iegatura. - Toti trei ?
Aşa se pare. Mama şi cei doi copii. DestuI de interesant, nu crezi ?
- Interesant ? Sunt speriata de moarte ! - Draga, caImeaza-te.
Nu. Pâna acum, am rezoIvat probIema aşa cum ai vrut tu. Acum, ascuIta-ma.
Nu mai putem ramâne in casa asta.
Este evident ca aceste fiinte nu vor sa Iocuim aici.
- Inca nu ştim nimic despre ei. - Ba ştim.
Ştim ca femeia a innebunit,
şi-a sufocat cei doi copii şi apoi s-a impuşcat.
- E suficient. Gândeşte-te Ia fiuI nostru. - Victor n-are nimic.
Ba da ! Are coşmaruri, zice ca a vazut-o pe fata aceea.
Chiar şi aceasta femeie e posedata de ea.
- Te rog, hai sa pIecam din casa asta ! - Bine. PIecam mâine dimineata.
SIava DomnuIui ca te-ai hotarât !
Ma duc sa vad ce face Victor.
- Inca o data, iţi muIţumim ca ai venit. - Cu pIacere. Sper ca v-am fost de ajutor.
Da, desigur, dar trebuie sa recunosc
ca n-a fost cea mai agreabiIa seara din viata mea.
La inceput, nu inţeIegeam ce cauta perna in mâiniIe meIe.
Şi de ce nu v-aţi mişcat.
Apoi, am ştiut.
S-a intâmpIat...
Imi omorâsem copiii.
Am Iuat puşca, mi-am pus-o Ia tâmpIa
şi am apasat tragaciuI...
Nimic...
Apoi v-am auzit râsuI in dormitor.
Va jucaţi cu perneIe, de parca nu se intâmpIase nimic.
M-am gândit, Dumnezeu, in imensa Lui miIa, imi dadea inca o şansa,
imi spunea: ''Nu ceda, fii puternica, fii o mama buna pentru ei.''
Dar acum...
Ce inseamna toate astea ?
Unde ne afIam ?
Şi Lydia a pus aceeaşi intrebare când şi-a dat seama ca toţi trei eram morţi.
Atunci a vorbit uItima oara,
dar nu v-am putut spune mai devreme.
Sa fac un ceai, dna ?
Intruşii pIeaca, dar vor veni aIţii. Uneori ii simţim, aIteori, nu.
Dar aşa a fost dintotdeauna. Doamna...
- Mami, tati a murit in razboi, nu-i aşa ? - Da.
- II vom mai revedea vreodata ? - Nu ştiu...
Daca noi suntem morţi, unde e TarâmuI de Ia marginea IaduIui ?
Nu ştiu daca exista aşa ceva.
Nu sunt mai deşteapta decât voi.
Dar ştiu ca va iubesc, v-am iubit dintotdeauna.
Casa asta e a noastra. Spuneţi impreuna cu mine.
- Casa asta e a noastra. - Casa asta e a noastra...
Mami, uite. Nu ma mai doare deIoc.
Nimeni nu ne poate forţa sa pIecam din casa asta.
Vino, Victor.
DE VANZARE
SFARSIT
Traducere si adaptare: CRISSMART
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro
Download Movie Subtitles Searcher from www.OpenSubtitles.org