Doamne! Celularul meu nu merge aici!
O, Doamne! Cum o să supravieţuim?
Mulţumesc.
Uite-un îndrumător. Scuzaţi-mă.
Îmi puteţi spune unde este zona Navajo?
- E chiar acolo. - Mulţumesc.
Acum, fetelor, haideţi să găsim bagajele cât de repede putem.
Avem o lungă primă zi înaintea noastră.
Acum am să întorc megafonul spre fiica
şi totodată ajutorul meu, Marva JR.
Marva, repartizează paturile, dacă eşti drăguţă.
Gata, domnişoarelor, asta e. Ascultaţi.
Staţi puţin. Credeam că e o tabără de băieţi.
Bine, mi-am găsit geanta.
Întrebarea e... cum o scot?
O să pot. Da... nu, nu pot.
- Trebuie să fii nouă. - De unde ştii?
N-ai pus mâna pe geantă,
înainte să fie îngropată sub un morman.
-Aş zice că ai nevoie de ceva ajutor. -Mulţumesc.
E aia mare, galbenă.
Ăsta-i genul meu de fată.
Hei, fato!
Poţi să mă ajuţi cu geanta?
- E aia galbenă, îngropată acolo. - Sigur.
Oh, aia? Nici o problemă.
Hei, eşti din California?
Locuieşti, cumva, în Hollywood ? Locuieşti, cumva, lângă vreun artist?
Cine sunteţi voi două, Lucy şi Ethel ?
N-am fost niciodată-n Hollywood.
Eu locuiesc în Napa. Asta-i în nordul Californiei. Şi locuiesc lângă o podgorie.
- O ce? - O podgorie.
Acolo unde cresc struguri din care se face vin.
Asta facem acolo. Eu şi tatăl meu avem o podgorie.
- Parker, Hallie ! - Chiar aici.
- Arapaho. - Ca şi mine. Eu tot acolo sunt.
Hai, fetelor.
Deci, vreuna dintre voi, din întâmplare, ştie să joace poker?
- Nu. - N-am mai jucat niciodată.
Nu? Oh, ce păcat.
Şi, câţi bani aţi adus cu voi pentru vara asta?
- Cât? - Mulţi.
Cine e?
Haide. Să mergem.
Am ajuns.
Tabăra Walden pentru fete.
Am bătut tot drumul de la Londra pentru asta?
E mai degrabă pitoresc. Nu ţi se pare?
Păi...
Nu-i chiar expresia pe care-aş fi utilizat-o.
Bine. N-ar trebui să revedem lista mamei tale?
- Să vedem. Vitamine? - Sunt.
- Minerale? - Sunt.
- Lista zilnică de fructe şi legume. - Sunt. Sunt.
"Sunt" pentru "fructe", "sunt" pentru "legume". Mai departe.
Cremă de soare, cremă de buze, cremă pt insecte,
foi de scris, timbre, fotografia mamei, a bunicului,
şi, bineînţeles, a valetului tău de încredere, adică eu.
- Le am pe toate, cred. - Oh, şi...
Ai aici ceva din partea bunicului.
Un pachet nou de cărţi de joc.
Poate ai să găseşti pe continentul ăsta pe cineva care să te bată la poker.
Mă-ndoiesc. Dar, mulţumesc.
Şi mulţumesc că m-ai adus, Martin.
Acum, ţine minte, dacă te răzgândeşti...
şi vrei să vin să te iau la sfârşitul taberei, doar sună-mă.
Mulţumesc, dar voi fi bine.
Serios. Ne vedem în opt săptămâni, Marty, bătrâne.
Deja mi-e dor de tine, regina inimii mele.
- Să te distrezi. - Aşa voi face.
La aeroport, te rog.
Grăbeşte-te.
Are o întâlnire.
Nu!
Mamă! Mamă! Eşti acolo? Răspunde! Mamă!
Uşurel. Mulţumesc.
Şi tu la fel, da?
- E ceva. - Miroase bine.
- Ţi-am păstrat un loc, Annie. - Bine, mulţumesc.
Scuzaţi-mă, fetelor. Tocmai voiam să iau o lingură din căpşunile astea grozave.
- Vrei şi tu puţin, dragă ? - Oh, nu, mulţumesc. Sunt... alergică.
Oh, păcat. Dar tu, dragă? Căpşuni?
Oh, îmi pare rău, aş fi vrut, dar... sunt alergică.
Da, alergică.
Tocmai... Mi-ai spus asta. Cum ai ajuns aici?
Oh, bine. Prima zi în tabără. Trebuie s-o ierţi pe bătrâna asta.
Cel puţin n-am pus sare în zaharniţă.
Ah, bine, adică, ştii. Zahăr în bolul cu sar...
Unde a dispărut?
Atins.
Bună treabă.
Bine! Excelent, copilule.
Învingătoare şi încă neînvinsă, venind din Napa, California,
- dra Hallie Parker. - Bine, Hallie.
Avem vreo competitoare?
Oh, haideţi. Domniţelor, nu fiţi nişte duduiţe plângăcioase.
Voi încerca eu o lovitură.
Bine. Avem un competitoare. Îmbracă-te.
Tare. Oh, mulţumesc.
Sunt gata.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Hai, Annie.
Măştile sunt puse?
- Puse. - Pregătită.
În gardă! Luptaţi!
Atins!
- Drăguţă prindere. - Mulţumesc.
Atins!
- Scuze, dă-mi voie să te ajut. - Nu, lasă-mă pe mine să te ajut!
- De ce-ai făcut asta? - Eu? Tu m-ai împins.
Ba nu.
Bine, a fost un spectacol pe măsură.
E-n regulă. Cred că avem o nouă campioană în tabără din Londra, Anglia,
Dra Annie James.
Gata, fetelor. Daţi-vă mâna.
Haideţi, fetelor.
Oh, vai!
De ce se zgâieşte toată lumea?
- Nu vezi? - Ce să văd?
- Asemănarea dintre noi două. - Asemănarea? Între tine şi mine?
Stai să văd. Întoarce-te pe o parte.
Şi-n cealaltă parte.
Ochii tăi sunt mai apropiaţi decât ai mei.
Urechile tale... Nu-ţi fă probleme, ai să creşti printre ele.
Dinţii tăi sunt puţin încălecaţi.
Şi nasul ăsta! Ei bine, nu te îngrijora, dragă, asta se poate rezolva.
- Vrei să-i trag una pentru tine? - Stai. N-am terminat, încă.
Vrei să ştii care-i cu adevărat diferenţa dintre noi?
Să mă gândesc. Eu ştiu să mă duelez şi tu nu?
Sau, eu am clasă şi tu nu? Alege.
Ar trebui să...
D-relor, e timpul să întrerupem manifestarea asta de dragoste.
Annie, Hallie. Adică, Hallie, Annie.
A-a-adică... Hei!
Scuze, doamnelor. Două perechi. Uitaţi-vă şi plângeţi.
Aah ! Eu ies.
- Deci asta-i tot? Nu mai jucaţi? - Nu mi-a mai rămas nimic.
Voi încerca eu o lovitură.
Ia loc, Parker.
Dă-mi cărţile.
Îţi spun ce-am să fac. Am să fac o mică înţelegere cu tine.
Cine pierde, sare-n lac după joc.
- Excelent. - Dar fără haine.
Şi mai bine. Începe să te dezbraci, Parker.
Quintă. De carouri.
Eşti bună, James.
Dar... nu destul de bună!
În onoarea voastră, o "baie" regală.
- Îmi place costumaţia de ziua mea. - Arată bine.
Ia-i hainele.
Oh, desigur. Bine.
Dacă asta vreţi, aşa să fie.
Jur că ţi-am văzut clona diavolească strecurându-se în dimineaţa asta.
Sunt aşa de obosită. Mă bag înapoi în pat să dorm până la prânz.
Nu prea pare să fie posibil, gagico.
- De ce nu? - De asta.
Nu... se poate.
- Linişte. - Oh, sper că dorm.
Drumul e liber. Gata, să intrăm.
- Vremea răzbunării. - N-o trezi.
Cu grijă.
Ai adus lapte?
Oh, Doamne.
Nu m-a prins.
Ah ! Fata asta e fără îndoială...
cea mai meschină şi mai urâtă creatură care s-a târât pe planeta asta!
Mulţumesc. Mulţumesc foarte mult.
- Bună dimineaţa, fetelor. - Bună dimineaţa, Marvas.
Marvas !
Inspecţie neaşteptată.
Atenţie!
Nu, nu, Marva. Nu intra acolo.
Una dintre fete s-a îmbolnăvit azi noapte şi e mare, mare mizerie.
Nu-i agrava situaţia. E chiar dezgustător.
Ei bine, dacă cineva s-a îmbolnăvit, dragă, atunci chiar trebuie să intru.
- Dă-te la o parte, dragă. - Nu, nu, chiar. Insist.
Nu te pot lăsa să intri. E foarte contagioasă.
Pe cuvânt.
De fapt, suntem toate în regulă înăuntru,
doar dacă nu cumva ştie Hallie Parker ceva ce noi nu ştim.
Chiar. Insist. Deschideţi şi vedeţi cu ochii dvs, dnă.
Dă-te la o parte, Hallie.
Mamă!
Nu! Nu!
Nu!
- Ţi-am spus că-i mizerie înăuntru. - Ea trebuie să fi ştiut. Ea a făcut-o!
Tu! Şi tu!
Vă faceţi bagajele!
Bine, fetelor. Restul...
înapoi la activităţile voastre.
Voi doi... la izolator.
Oh, e înţepenită.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
- Oh, aici e... - Cuppy.
S-a stricat vreuna dintre posterele tale?
- Doar frumosul Leo DiCaprio. - Cine?
N-ai auzit de Leonardo DiCaprio ?
Dar, totuşi, cât de departe e Londra?
Păi, de aici, sunt 3.000 mile,
dar uneori pare mult mai îndepărtată.
- Cât de departe e casa ta? - California e la capătul celălalt al ţării.
De fapt, uite o poză a casei mele.
- E minunată. - Mda.
Am construit-o când eram mică. Avem prispa asta incredibilă
cu privelişte spre toată podgoria.
- Şi atunci... - Cine... Cine-i ăsta?
Ăsta-i tatăl meu. Nu ştia că e fotografiat
altfel s-ar fi întors.
E cam cel mai bun prieten al meu. Facem totul împreună.
- Ce s-a întâmplat? - E răcoare aici, asta-i tot.
- Vrei? - Sigur, îmi place Oreos.
Acasă le mănânc cu... le mănânc cu unt de alune.
Chiar? E ciudat. Şi eu la fel.
Glumeşti. Majoritatea oamenilor găsesc asta complet dezgustător.
Ştiu. Nu înţeleg.
Nici eu.
Cum arată tatăl tău?
Adică, e genul cu care poţi sta de vorbă,
sau e unul dintre aceia dependenţi de muncă
care spun: "Vorbim mai târziu, dragă"
dar nu se întâmplă niciodată asta?
- Urăsc asta. - De fapt, eu n-am tată.
Adică, am avut unul cândva, presupun.
Dar părinţii mei au divorţat cu ani în urmă.
Mama mea nici măcar nu aminteşte de el.
Ca şi cum s-ar fi evaporat, sau aşa ceva.
E înfricoşător câţi oameni nu mai stau împreună acum.
- Mie-mi spui. - Câţi ani ai?
Fac 12 pe 11 octombrie.
- Şi eu la fel. - Ziua ta e pe 11 octombrie?
- Mda. - Cât de ciudat ţi se pare?
Extrem de ciudat.
S-a oprit ploaia.
Vrei să mergi să iei un Popsicle sau altceva?
- Ce s-a-ntâmplat? - Hallie, cum e mama ta?
N-am cunoscut-o niciodată. Ea şi tatăl meu s-au despărţit cam pe când eram bebe.
Nu-s sigură. Lui nu-i place să vorbească de ea.
Dar ştiu că era foarte, foarte frumoasă.
De unde ştii?
Pentru că tata are o poză veche de-a ei ascunsă în sertarul pentru ciorapi,
şi mă prindea uitându-mă la ea tot timpul, aşa că mi-a dat-o mie s-o ţin.
Uite, chiar mi-e sete. Sigur nu vrei să te duci în sala de mese să iei o limonadă?
Vrei să nu te mai gândeşti la stomacul tău în momente ca astea?
- În momente ca ce? - Nu-ţi dai seama ce se întâmplă?
Adică, gândeşte-te.
Eu o am doar pe mama,
iar tu îl ai doar pe tata.
Nu ţi-ai văzut niciodată mama,
nu mi-am văzut niciodată tatăl.
Ai o poză veche de-a mamei,
eu am o poză veche de-a tatei.
Dar a ta e probabil o poză întreagă.
A mea e o chestie penibilă,
boţită şi ruptă chiar de la mijloc şi...
Ce cauţi în cufărul tău acolo?
Asta.
E o poză a mamei mele,
şi e la fel de ruptă.
Chiar de la mijloc?
Chiar de la mijloc.
Asta e chiar... ciudat.
Bine.
La trei, ni le arătăm una alteia, da?
Da.
Unu.
Doi.
- Trei. - Trei.
- Asta-i tatăl meu! - Asta-i mama mea!
Ăsta-i clopoţelul de prânz.
Nu-mi mai este chiar atât de foame.
Deci, dacă... dacă mama ta...
e mama mea...
şi tatăl meu e tatăl tău...
şi amândouă suntem născute pe 11 octombrie...
atunci tu cu mine suntem...
surori.
Surori?
Hallie, suntem gemene.
Nu ştiu ce să spun.
Ce ţii acolo?
Medalionul. L-am primit când m-am născut.
Are un "H" pe el.
Şi eu l-am primit pe-al meu când m-am născut,
doar că al meu are un "A" pe el.
Acum mi s-a făcut pielea de găină.
Doamne, deci nu sunt copil unic.
Sunt geamănă. Sunt geamănă... Sunt două ca mine.
Adică, două ca noi.
- Asta-i ca... - O minte înceţoşată.
- Total. - Complet.
- Oh, Doamne. - Oh, Doamne.
Spune-mi, cum e mama?
Creează rochii de mireasă.
Chiar?
De fapt, e chiar faimoasă.
Chiar o prinţesă din Grecia a cumpărat o rochie de la ea.
Ştii ce-i interesant?
Nici unul dintre părinţii noştri nu s-a recăsătorit.
A fost vreodată tata cât pe ce să se recăsătorească?
Niciodată. Mereu spunea că sunt singura fată din viaţa lui.
Da, nici mama n-a ajuns vreodată pe-aproape.
Am o idee strălucitoare.
Serios. Sunt un adevărat geniu.
Vrei să ştii cum e tata, da?
Da.
Şi eu mor s-o cunosc pe mama.
Aşa că eu mă gândeam... N-o iei razna, da?
Mă gândeam că ar trebui să ne schimbăm locurile.
Când se termină tabăra mă întorc la Londra ca tine,
iar tu te duci în California ca mine.
Ce?
Annie, putem s-o facem. Suntem gemene, nu?
Hallie, suntem complet diferite.
Şi care-i problema? Eu te învăţ să fii eu...
tu mă înveţi să fiu tu.
Uite, deja pot fi ca tine.
Da, vrei să ştii diferenţa dintre noi două?
Eu am clasă şi tu nu.
Haide, Ann. Trebuie să-mi cunosc mama.
Adevărul e, ştii, dacă ne schimbăm,
mai devreme sau mai târziu vor trebui să ne reschimbe.
Şi când o vor face, vor trebui să se reîntâlnească,
- faţă-n faţă. - După toţi anii ăştia.
Mulţumesc. Ţi-am spus că-s genială.
Bine. Ăsta-i bunicul.
- E atât de drăguţ. Cum îi spunem? - Bunicule.
De ce nu m-am gândit la asta?
El e Martin, e valetul nostru.
Avem un valet?
Bine. Prima dată, camera de zi. Apoi aici, e sufrageria.
dar nu mâncăm niciodată acolo, cu excepţia Zilei recunoştinţei...
a Crăciunului şi, bineînţeles, a zilei de 11 octombrie.
Bine. Sunt gata.
- Nu-mi scoate ochii! - Oh. Bine. Desigur.
Scuze. Eram puţin agitată.
Tu eşti agitată? O fată de 11 ani tunde părul meu!
Hei, ai vorbit ca mine.
Păi, asta şi trebuie, nu? Haide, fă-o.
Nu te panica. Arăţi bine.
Arată bine.
E aşa de... înspăimântător.
Dragă, n-ai arătat niciodată mai bine.
Oh, Doamne!
Ce-i?
Am găuri în urechi.
Nu. Nu, nu şi nu.
N-o fac. Scuze, e numărul greşit.
N-o fac. Refuz.
Atunci tăiatul părului tău a fost degeaba,
pentru că nu se poate să mă duc în tabără
cu găuri pentru cercei şi să mă întorc fără ele.
Adică, haide. Fii serioasă.
Ac sterilizat.
E... Eşti sigură ce faci?
Linişteşte-te. Am fost cu toate prietenele mele să-şi facă găuri în urechi.
E o nimica toată. Închide, doar, ochii,
şi va fi gata înainte să-ţi dai seama.
- Cercelul e gata? - Da.
Bine. Dă-mi mărul.
Mulţumesc.
Relaxează-te. Îţi spun, nu e mare lucru.
La trei, dă gheaţa la o parte.
Unu... doi...
trei.
Fetelor, e timpul să vă luaţi la revedere.
- Trebuie să ne urcăm în autobuze. - Autobuzele unu şi doi, pleacă.
Ne vedem vara viitoare, promit.
Bine, sună-mă în fiecare zi.
Bine. Şi scrie-mi. Nu uita.
N-o să uit.
Bine. Asta e.
Nu uita, trebuie să afli cum s-au cunoscut mama şi tata.
- Şi tu trebui să afli de ce s-au despărţit. - Annie James,
- maşina ta e aici. - Tu eşti.
Ăsta-i biletul şi paşaportul. Martin te va lua de la aeroport mâine dimineaţă.
- La ce oră pleci? - Mai am câteva ore. Sărut-o pe mama.
- Şi tu pe tata din partea mea. - Annie James, în faţă.
Pa.
- Pa. - Ultima strigare, Annie James.
- Pa-pa. - Pa.
Noroc.
Bine. Asta e.
Doamne, sper să mă placă.
Te rog, să mă placă.
Te rog.
- Annie ! - Martin.
- Mi-a fost dor de tine. - Şi mie.
- Ce-ai făcut cu părul? - M-am tuns. Îţi place?
Îmi place. Te schimbă.
Şi ţi-ai făcut şi găuri în urechi.
Bate palma, prietene.
- Din nou acasă. - Mulţumesc.
Asta e. Primbrook Lane, nr. 7.
Alo?
Bunicule?
- Am ajuns. - Asta e fetiţa mea?
Aşa înăltuţă şi subţire?
Da, eu sunt.
Oh, bine ai venit.
- Te-ai distrat bine, piersicuţă? - Grozav.
Ce faci?
- Miroseam, doar. - Miroseai?
- Vreau să-l păstrez în amintire. - Oh.
Ani de-acum încolo, când voi fi mare,
întotdeauna îmi voi aminti de bunicul...
şi cum mirosea întotdeauna a...
mentă şi tutun de pipă.
Mă bucur că te am înapoi.
Annie ?
- Mamă. - Te-ai întors.
- Nu pot să cred că eşti tu. - Şi eu nu pot să cred că eşti tu.
Şi cu părul scurt. Cine ţi l-a tuns?
O fată pe care am cunoscut-o în tabără. Nu-ţi place?
Ba nu, îmi place mult.
Ţi-ai făcut şi găuri în urechi?
Mai ai şi alte surprize?
Cercei cu clopoţei, tatuaje?
Ah, dragă, ce e?
Iartă-mă. E doar...
Mi-ai lipsit atât de mult.
Ştiu.
- Parcă ai fi fost plecată dintotdeauna. - Nici nu ştii.
Deci, haide. Spune-mi, ţi-a plăcut toată lumea? A fost distractiv?
Martin!
Am găsit un pasager clandestin în bagajele tale.
Oh, Doamne. Cuppy !
- Cuppy ? - E... e al prietenei mele,
cea despre care... îţi spuneam.
Nu-mi închipui cum a ajuns în valiza mea.
Din moment ce nu e Cuppy-ul nostru, putem să ne dispensăm de creatura asta?
Nu! Adică, nu. Am... am să i-l trimit prin poştă.
Îi place chestia asta mult... mult, mult.
Şi a dormit cu chestia asta toată viaţa ei,
şi n-ar putea să stea... de exemplu, într-o ţară străină fără el.
Nu, nu. Am să am eu grijă de el.
Asta-i tot, Martin. Mulţumesc.
Alo!
Oh, bună. Cum merge cu făcutul pozelor?
Nu te poţi descurca fără mine?
Adică, Annie tocmai a ajuns acasă din tabără.
Bine. Stai puţin.
Annie, ţi-ar displăcea să mergi cu mine până la studiou?
Nu, mi-ar plăcea.
E incredibilă. Tu ai creat-o pe asta?
Păi, a trebuit să fac ceva în timp ce erai în tabără.
- Nu crezi că e prea... - Nu, e superbă. Îmi place.
Ştii cine ar arăta cu adevărat frumoasă în rochia asta?
- Adică, într-adevăr frumoasă? - Cine?
- Tu. - Eu ?
Ştii ce? Cred că timpul scurs te-a făcut puţin aiurită.
Haide. Hai să vedem ce e cu agitaţia asta.
Bine. Sunt aici.
Ah, suntem salvaţi.
- Bună, Angela. - Bună. Scuze, nu ştim ce să facem cu voalul.
Dacă-l poartă, îi acoperă spatele rochiei, iar dacă nu,
- rochia arată... - Incompletă, ai dreptate.
Poţi să încerci să te întorci pe-o parte cu bărbia ridicată?
Mda, văd care-i problema. Îmi dai voalul? Annie, dragă,
dă-mi una din pălăriile alea din vitrină.
- Eu? - Da.
- Pe care o preferi? - Pe cea albă.
Şi eu.
Încearcă asta.
Acum, aruncă voalul pe spate.
Asta e. Acum, întoarce-te. Vreau să văd spatele rochiei.
Aşa e fumoasă. Ai prins asta? Prinde-o cum cade. Chiar aici, jos.
Nu te gândi la buchet. Eşti măritată de-acum. Trebuie să înveţi să jonglezi.
Nu te forţa să arăţi fericită. E ziua nunţii tale.
Mama mea e atât de tare!
Cu toate rochiile astea de mireasă pe care le-ai creat nu ţi-a trecut prin gând
să te măriţi din nou, sau cel puţin să te gândeşti la cuvântul ăla cu "T".
Cuvântul cu "T"?
- Tatăl meu. - Oh, acel cuvânt cu "T".
Ei bine, nu, de fapt,
nici măcar n-am purtat o rochie de mireasă când m-am măritat cu cuvântul ăla cu "T".
- Nu? De ce nu? - De ce această subită curiozitate
legată de tatăl tău?
Păi, poate pentru că niciodată nu vorbeşti de el.
Şi nu poţi condamna un copil care se întreabă.
Mamă, nu poţi evita subiectul la nesfârşit.
Cel puţin spune-mi cum era.
Bine. Era chiar încântător, ca să-ţi spun drept.
Când ne-am cunoscut, era... de fapt, cu totul încântător.
- Bine? - Bine.
Şi l-ai întâlnit aici, în Londra?
- Ne-am întâlnit pe Q.E. 2. - Q.E. cum?
Queen Elizabeth 2. E o navă de croazieră care navighează de la Londra la New York,
pentru că nu-mi plăcea să zbor şi nici tatălui tău.
Ne-am întâlnit în prima seară la bord. Stăteam unul lângă altul la cină.
- E american, ştii. - Serios?
Şi a fost dragoste la prima vedere?
Ştiam eu c-ai să mă întrebi toate astea într-o zi. Taxi !
Dragul meu tată.
Mă întreb ce face în momentul ăsta.
Mulţumesc.
Oh, Doamne.
El e.
Bună, Hal !
Bine ai venit acasă, puştoaico.
Vino în braţele mele, răutate mică.
Tată. În sfârşit.
Sper că nu te-ai distrat prea bine în tabără, pentru că nu te mai las.
Mi-ai lipsit prea mult.
Ce s-a întâmplat cu tine, Hal ?
E ceva schimbat.
Te-ai mai înălţat?
Deci, care-i treaba, tati?
Adică, cum e Chessy şi restul lumii?
Bine. Toată lumea e bine. Abia aşteaptă să te vadă.
Opt săptămâni chiar e prea mult, Hal.
- Multe s-au mai întâmplat pe-aici. - Multe mi s-au întâmplat şi mie, tată.
Adică, simt parcă aş fi o altă femeie.
Ce e? M-am tăiat, cumva, cu lama?
Nu, doar... E ca şi cum te-aş vedea pentru prima dată.
Adică, ştii, a trecut atâta timp.
Şi mie îmi pari mai înalt, tati.
Hai, şoricel. Să mergem acasă.
Oh, apropo, mulţumesc pentru toate scrisorile alea.
Chiar mă bucur că ţi-am luat foile alea personalizate
pe care le-ai vrut.
Păi, am vrut să-ţi scriem, tati, dar totul a fost aşa de...
"Scriem"?
Oh, eu şi prietena mea.
Am cunoscut o fată în tabără şi am devenit foarte apropiate.
- Grozav. - Practic ca două surori.
- Era o fată încântătoare. - O fată încântătoare?
Dintr-o dată ai devenit atât de elevată?
Încă-ţi mai rozi unghiile, după cum văd.
- Tată, ai remarcat. - Cum adică am remarcat?
Ţi le rozi de când te ştiu.
Dar m-am decis să mă opresc, tată. E un obicei oribil.
"Fată încântătoare", "obicei oribil".
Ce-am făcut, te-am trimis într-o tabără, sau să-ţi termini şcoala?
Şi de ce tot spui "tati" la sfârşitul fiecărei declaraţii?
Scuze. N-am băgat de seamă că fac asta, tati.
Scuze, tati.
Vrei să ştii de ce tot spun "tati" ?
Adevărul?
Pentru că ţi-a lipsit bătrânul tău tată atât de mult, aşa-i?
Exact. Pentru că în toată viaţa mea...
Adică, ştii, din ultimele opt săptămâni,
n-am putut să spun "tati". Niciodată. Nici măcar o singură dată.
Şi dacă mă întrebi pe mine, vreau să spun că
un tată e o persoană de neînlocuit în viaţa unei fete.
Gândeşte-te la asta. E o zi întreagă dedicată celebrării taţilor.
Închipuieşte-ţi viaţa cuiva fără tată...
care să nu fi cumpărat vreodată o felicitare de Ziua Tatălui,
care să nu fi stat niciodată în braţele tatălui,
să nu poată să spună vreodată, "Bună, tată" or "Care-i treaba, tată"
sau "Vorbim mai târziu, tată."
Adică, primul cuvânt al unui copil e întotdeauna "tata", nu-i aşa?
Stai să văd dacă înţeleg... Ţi-a lipsit faptul că n-ai putut să-mi spui tată?
Da! Chiar aşa, tată.
Oh, Doamne. Oh, Doamne.
Acum parc-ai fi tu, cea pe care o ştiam.
Bună, frumoaso!
Oh, uită-te la tine!
Ai crescut.
Ţi-am simţit lipsa.
Să nu-ndrăzneşti să-l mai laşi pe bătrânul tău tată să te mai trimită în tabără. Da?
Eşti o fată-n creştere. Ai nevoie de aventură.
- Bine. - Ţi-e foame?
Am făcut pâine de grâu şi chili.
- De ce eşti aşa tăcută? S-a-ntâmplat ceva? - Nimic, doar...
Mă bucur să fiu acasă.
Hei, am auzit ceva de pâine şi chili?
Da, sunt în cuptor. Deci...
Ceva s-a schimbat la tine, Hal.
Bag mâna în foc,
- că ceva chiar s-a schimbat la tine. - Chiar?
Păi, tot eu sunt. Pe cuvânt.
Bună, Sammy.
Ce e cu tine, Goofball? E Hallie!
Oh, probabil că miros a tabără, asta-i tot.
Ce e cu tine?
Parcă n-ai mai recunoaşte-o.
E chiar mai bine ca în poze.
Bine, puştoaico. Ce vrei să faci mai întâi?
Întâi mănânci şi-apoi despachetezi? Sau despachetăm, şi apoi mănânci?
- Sau putem mânca în timp ce despachetăm. - Adică pot mânca în camera mea?
Mda, aş putea spune cu siguranţă că e o posibilitate.
Hei, Hal, când eşti gata, coboară. E cineva pe care aş vrea s-o cunoşti.
- Bine, tată. - Bine, Hal.
Uită-te la tine. Mereu mănânci.
- I-ai spus? - Nu.
Nicky.
- O să-i spun, o să-i spun. - Ce să-mi spună?
Hal, nu e treaba mea cum se face de râs tatăl tău. Da?
E băiat mare. Poate să facă ce vrea.
Bine. Bine. Deci, cine e?
Numele ei e Meredith Blake.
E publicistă din San Francisco.
Tatăl tău a angajat-o la începutul verii
să facă publicitate podgoriei.
Dacă mă întrebi pe mine, face o treabă mai bună vânzându-se pe sine decât strugurii.
Ce vrei să spui?
Uite, amândouă ştim că tatăl tău
nu e genul de "burlac al lunii", suav şi de bun gust.
Aşa că trebuie să mă întreb, "Ce anume vede o tipă tânără şi tare ca ea
la un tip care se fâţâie pe aici cu cămaşa scoasă din pantaloni
şi cu bolul său de cereale plin cu chili?"
Apoi am realizat că sunt un milion de motive pentru care fata aia se dă la el.
Şi toate motivele stau în Banca Comunităţii din Napa Valley.
Vrei să spui că nu crezi că ea îl place cu adevărat?
Eh, ce ştiu eu? dar am să-ţi spun un lucru.
Tipa asta l-a făcut pe tatăl tău să-i ciugulească din palmă.
Fac totul împreună. Călăresc împreună.
Înoată împreună. Ies la cină în fiecare seară.
Dar, ştii ce? Fă cunoştinţă cu ea. Uită-te şi singură. Ca să nu te influenţez eu.
Asta-i fata mea.
Dragă, vreau să faci cunoştinţă cu o prietenă de-a mea.
Hal!
Ea e Meredith Blake.
Bună.
Bună, Meredith Blake.
Nu pot să cred că în sfârşit o întâlnesc pe faimoasa Hallie.
Am aşteptat asta toată vara.
Chiar? Ei bine, iată-mă.
Oh, Nicky, e adorabilă!
Ştii, la modul în care tatăl tău vorbea despre tine,
mă aşteptam să cunosc o fetiţă, dar eşti atât de mare.
Fac 12 în curând. Tu câţi ani ai?
26.
Doar cu 15 mai în vârstă decât mine. Tu câţi ani ai, tată?
Dintr-o dată te interesează matematica.
Uite, eu mă duc înăuntru. Mă duc să-mi mai iau nişte chili,
şi poate o sticlă de şampanie, să sărbătorim.
- Ce sărbătorim? - Întoarcerea ta acasă, bineînţeles.
Vin repede.
Meredith Blake.
Bună, părinte Mosby.
Bineînţeles. Nu, am înţeles că e pentru un ajutor aici?
Oh, da. Am scris totul aici.
Bine, pare să merite, sunt de acord.
Dar, din nefericire, văd că dl Parker
va fi plecat din ţară în perioada aia.
Da. Absolut. Am să-i spun despre asta.
Mulţumesc.
Deci, cum a fost în tabără, Hal ? A fost fabulos?
Tatăl meu pleacă din ţară?
Oh, nu. A trebuit să spun o mică minciună ca să-l scap de ceva.
Ştii, n-am auzit niciodată un bărbat să vorbească despre fiica lui
aşa cum vorbeşte Nicky despre tine.
Voi doi sunteţi incredibil de apropiaţi.
Ei bine, ştii, suntem mai mult decât apropiaţi.
Suntem totul unul pentru celălalt.
Ohh !
Scuze. Te-am udat, Mer?
Doar puţin, Hal.
Hei. Ghici ce?
Tatăl tău m-a invitat să călăresc ieri, şi m-a lăsat să iau calul tău.
Sper că nu te deranjează.
Oh, nu. Probabil s-a obişnuit de acum să fie călărit de femei străine.
Nu că ai fi străină.
De fapt, în comparaţie cu altele, tu eşti relativ normală.
Altele? Care altele?
- Vrei un 931? - Ce e 931?
Informaţii... despre celelalte femei.
Nu pot spune că te condamn.
Şi eu aş vrea să ştiu dacă-s a 28-a... adică a 29-a, în viaţa unui bărbat.
Sunt a 29-a?
Mda. E mereu aceeaşi rutină...
călărie prin podgorie,
cine romantice cu vinul său cel mai special,
- înot sub clar de lună... - Iată...
o sticlă din vinul meu special.
Fetelor, aţi găsit despre ce să discutaţi cât timp am fost plecat?
- Asta înseamnă da? - Sigur asta înseamnă.
Vrea cineva să răspundă, vă rog?
Familia James. Annie ?
Da, Martin.
Oh, dragă. Mi se părea că eşti tu la telefon.
Scuze. Cu cine doriţi să vorbiţi?
Annie? Desigur.
Un moment, vă rog.
Cineva, Mildred Plotker, te caută.
Are o voce ca şi cum ţi-ar fi soră geamănă.
Soră geamănă? Foarte haios.
Bună, Martin. Alo?
Oh, Mildred, dragă. Bună. Ce mai faci?
- Hei, cum merge acolo? - Oh, totul e chiar încântător aici.
Ne aşteptăm la puţină ploaie azi.
Dar, Mildred, poţi... poţi s-aştepţi puţin?
Bine, dar repede, Hal. Trebuie să-ţi vorbesc.
Bine. Acum pot vorbi. Oh, Doamne! Mama e incredibilă.
Nu-mi vine să cred că mi-am petrecut toată viaţa fără s-o cunosc.
E... e frumoasă şi amuzantă...
şi isteaţă, şi-mi plac rochiile pe care le creează.
Dar...
Am făcut-o să vorbească despre cum s-au cunoscut ea şi tata. Şi dacă mă întrebi,
- există o mică posibilitate să... - Hallie, opreşte-te!
Avem o mare problemă. Trebuie s-o aduci pe mama aici, imediat.
Imediat? Ai înnebunit? Am stat doar o zi cu ea.
Abia încep s-o cunosc. Nu pot. Nu vreau.
Dar e o urgenţă! Tata e îndrăgostit.
Pleacă de-aici! Tata nu se îndrăgosteşte.
Adică, cel puţin, nu serios.
Crede-mă. E serios cu tipa asta.
O ţine tot timpul de mână, o sărută pe gât,
şi-şi întârzie mâna pe mâna sau piciorul ei.
- Chiar? - E dezgustător.
Ei bine, trebuie să-i desparţi. Saboteaz-o. Fă tot ceea ce trebuie.
Încerc, dar am un mic dezavantaj.
Îl cunosc de doar 12 ore.
Hal, trebuie să te întorci aici să mă ajuţi.
Annie, nu pot. Vreau să petrec mai mult timp cu mama.
Ce se petrece?
Ann, mai eşti? Abia te aud. Ann.
- Sunt aici. Ce faci... - Centrala. Centrala.
- Cred că te-am pierdut, Ann. - Alo?
Mulţumesc de ajutor, Hal.
Bună. Vorbeam la telefon cu o prietenă din tabără.
Mda. E... e o tradiţie veche din tabără.
Să vorbeşti cu prietenii din dulap. Stupid, ştiu, dar...
Deci, vrea cineva micul dejun?
Bine. Iată. Cea mai importantă masă a zilei.
Ouă ochiuri, şuncă, pâine prăjită...
şi, în caz că-ţi este foarte foame,
o bucată de chec cu ciocolată, care miroase incredibil,
- dacă pot să spun aşa. - Mulţumesc, Chessy.
Iar nu ţi-e foame?
Abia te-ai atins de chili, mâncarea ta preferată.
Şi acum nu vrei micul dejun? Eşti bolnavă, dragă?
Sunt bine. Promit.
Unde-i tata?
El şi dra "O să iau o jumătate de grepfruit, mulţumesc"...
au plecat acum o oră.
Ai dormit mult, şi n-a vrut să te trezească.
Bineînţeles, şi eu aş fi dormit mult, dacă aş fi stat până la miezul nopţii
dând telefoane misterioase din baia mea.
Oh. Asta.
Am sunat o prietenă din tabără, Mildred.
Stă în New York.
Oh, înţeleg. Deci ai vrut să aştepţi şi s-o suni pe Mildred...
la o oră potrivită pentru ea, având în vedere diferenţa de fus orar.
Deci, ai aşteptat până s-a făcut ora 3:00 dimineaţa la ea?
- Atunci e perfect logic. - De fapt...
era 7:00 seara, ora ei.
Vezi, ea stă în New York, dar e în vacanţă
cu familia ei în Bora-Bora.
Bine-ai întors-o.
Bine, uite, isteţime, tatăl tău vrea
să te întâlneşti cu el la biroul lui de îndată ce termini cu micul dejun.
Aşa? Mulţumesc.
Sunt gata.
Câinele ăsta se poartă aşa ciudat.
Pa, Chessy. Mulţumesc, din nou, pentru micul dejun. A fost grozav.
Împinge, Hal.
Scuze. Am... uitat.
Dragă, chiar mă bucur că eşti aici,
pentru că am ceva important să-ţi spun.
E haios, pentru că şi eu am ceva important să-ţi spun.
- Mda? Păi, începe tu. - Nu, tu.
Bine. Vreau să-ţi vorbesc despre Meredith.
Şi eu vreau să-ţi vorbesc despre mama mea.
- Ce-i cu Meredith ? - Ei bine, ce-i cu mama ta?
Tată, am aproape 12 ani. Cât timp crezi
că am să înghit povestea aia că m-a adus barza?
Oh, haide, Hal. Am vorbit despre mama ta.
Nu, n-am vorbit. Nu cu adevărat.
O fată are nevoie în viaţa ei mai mult decât o jumătate de fotografie ruptă.
Tată, sunt aproape o adolescentă.
Recunoaşte. Am nevoie de o mamă.
Ştii ce? Ai dreptate.
Ai perfectă dreptate. Chiar ai nevoie de o mamă. Lucru care mă duce la...
- Meredith. - Salut. Bună, Hal.
Bună.
Hallie, el e asistentul meu, Richard.
Richard, ea e fata lui Nick, cea despre care ţi-am vorbit atât.
- Oh, bună. Ce faci? - Bună.
- I-ai spus? - Aproape.
Hei, dacă eşti liberă mai târziu,
Ce-ar fi să luăm toţi prânzul pe terasă?
De fapt, i-am promis lui Hal că ne vom petrece împreună după-amiaza.
Oh, nici o problemă. Am destule de făcut.
Lucrez la desenul unei noi etichete, Nicky, care să te reprezinte pe T-I-N-E.
O să-ţi placă. Ne vedem la cină, dragă.
- Pa, Hal. - Pa.
Primul lucru pe care am să-l fac va fi să trimit copchilul ăsta cu două feţe
să înveţe undeva în Timbuktu.
Femeie de gheaţă!
Şi mândră de asta, puiule.
Haide, tată.
Bine. Bine. Ai câştigat.
Opreşte-te. Mai lasă calul să respire.
Hoa, Sprout.
Deci, dulceaţă, te bucuri că mergem în excursie cu cortul?
- Ce excursie? - Ce excursie?
Cea în care mergem în fiecare vară...
înainte de începerea şcolii.
Oh. Oh. Acea excursie. Mda. Sigur. Abia aştept.
Deci, Hal...
Ce crezi despre Meredith ?
Ca ce, tată? Ca...
publicista ta, ca prietena ta, ca...
Nu. Doar ce crezi despre ea. Ca persoană.
E drăguţă.
Are un păr drăguţ, dinţi buni.
Poate să spună pe litere "tine".
Cinstit, tată, femeia mi-e complet străină.
De ce vrei părerea mea, totuşi?
Ei bine, am să-ţi spun de ce, Hal.
- Deoarece crezi sau nu... - Să ne întrecem până la fermă, tată.
Hal.
Hal, încerc să-ţi spun ceva.
Hei! Mai uşor.
Sunt prinsă peste cap, aici. N-nu pot să mă descurc.
Chia-chiar nu pot. Sunt doar un copil.
Ai ceva de povestit aici, Hal?
Chessy, am... am tras o sperietură.
Eu te-am speriat?
Tu m-ai speriat. Nu ştiam că erai... aici.
Eşti sigură că n-ai nimic să-mi spui?
Cum ar fi, de ce nu te recunoaşte Sammy şi nu mai vine la tine.
Sau de ce ţi s-a schimbat apetitul.
Sau de ce, dintr-o dată, eşti atât de stilată
şi foloseşti expresii ca, "am tras o sperietură."
Chessy, m-am... schimbat mult peste vară, asta-i tot.
Bine.
Dacă nu te-aş fi cunoscut mai bine aş fi spus că eşti aproape ca...
Uită. E imposibil.
Aproape ca cine, Chessy?
Nimeni. Nimeni. Uită ce ţi-am spus.
Aproape ca... Annie ?
Ştii de Annie?
Eu sunt Annie.
Hal!
Hal, de ce-ai fugit de mine aşa?
Ţi-am spus că vreau să-ţi spun ceva.
Chessy, de ce te uiţi la ea aşa?
Aşa cum?
Nu mă uit în nici un fel special la ea.
Mă uit la ea ca şi cum m-aş fi uitat 11 ani la ea.
Din ziua în care a venit de la spital...
6 pounzi, 11 uncii, 21 inci lungime...
Aşa mă uit la ea.
Pot s-o îmbrăţişez?
Oh, e atât de frumoasă
şi atât de mare.
Am să-ţi fac ceva special de mâncare.
Ce ţi-ar plăcea? Orice? Ştii ce?
Nu contează. Am să merg să pregătesc tot ce avem.
Bine? Bine.
Hal, vino aici. Acum, avem de vorbit.
- Bine. Spune. - Bine.
Dulceaţă,
vreau să ştiu ce părere ai avea dacă Meredith
ar face parte din familie.
- Parte din familia noastră? - Da.
- Cred că-i o idee grozavă. Inspirată. -Mda? Crezi?
- Minunat. Chiar? - Chiar? Crezi?
Total. Adică, ca un vis împlinit. Întotdeauna am vrut o soră mai mare.
Dulceaţă, cred că ţi-a scăpat esenţialul.
Nu, nu. Vrei s-o adopţi pe Meredith.
E atât de drăguţ, tată.
Nu, n-o adopt.
O... iau de soţie.
De soţie! Asta-i nebunie!
Cum să te căsătoreşti cu cineva atât de tânără că poate să-mi fie soră?
Hal. Hal. Hal, calmează-te.
Hal.
Vorbeşti franceza?
Am învăţat în tabără.
Bine. Îmi pare rău.
Hai să discutăm asta calm, calm şi raţional.
Mda, şi în engleză, dacă nu te superi. Bine?
Bine.
Iubito, ce te-a apucat?
Nimic. Nimic. Doar... Doar...
Tată, nu te poţi însura.
Va distruge complet, totul.
Hal. Hal.
Hallie.
Nu te uita la mine. Eu nu ştiu nimic.
Credea că vreau s-o adopt?
- Bună, păpuşă. - Bună.
Oh, arăţi stresat, puiule.
- Ce zici de un martini ? - Ce zici de unul dublu?
Vine imediat.
Chessy.
Nu-ţi place? E tocmai ce ne trebuie. E o casă aşa de mare.
Chessy !
Ai sunat?
Două martini, te rog. Iar dlui Parker dublu.
Chess, te rog. Am o migrenă.
I-am spus lui Hallie.
I-ai spus? Şi?
A explodat. A început să ţipe-n franţuzeşte.
Nici măcar n-am ştiut că vorbeşte franţuzeşte.
Nu ştiu ce a apucat-o.
Oh, Nicky. Reacţia asta e clasică.
E "Tata se recăsătoreşte - partea I".
M-aş fi neliniştit dacă n-ar fi făcut asta.
Uite. Ce-ar fi să merg eu să vorbesc cu ea?
Ştii, ca de la femeie la femeie.
Cred că e puţin sensibilă în ceea ce te priveşte, acum.
De asta trebuie s-o fac.
Trebuie să spargem gheaţa cândva.
Poartă-ţi cămaşa aşa.
Îmi place când pot să văd puţin păr pe piept.
Cioc, cioc. Pot să-ţi ţin companie?
Sigur.
Cred că vestea logodnei...
- te-a şocat puţin, nu? - În linii mari.
Ştii, îmi amintesc cum era când aveam 11 ani.
Am avut primul iubit la 11 ani. E o vârstă minunată.
Tocmai începi să te simţi ca o femeie,
şi, crezi sau nu, curând, vei înţelege...
cum e să fii îndrăgostit.
Eu? Nu prea cred.
Nici nu mi-a ieşit molarul de 12 ani.
Oh, bine. Crede pe cineva care
şi-a primit molarul foarte devreme în viaţă,
că să fii îndrăgostit e un mister fantastic,
care face pe bărbat şi pe femeie...
Nu vreau să par o ticăloasă când tu pari să fii aşa atentă cu mine,
dar ştiu ce mister vede tatăl meu în tine.
Ştii?
Eşti tânără, frumoasă şi sexi.
Şi, hei. Tipul e şi el om.
Dar dacă mă întrebi pe mine, căsătoria ar trebui
să se bazeze pe ceva mai mult decât sex, nu-i aşa?
Măi.
Tatăl tău te cam subestimează.
Dar tu n-o vei face, nu-i aşa, Meredith?
Să fii frumoasă şi tânără nu-i o crimă, ştii?
Şi pentru 931 al tău, îl ador pe tatăl tău.
E exact genul de om cu care plănuiam să mă mărit.
Ăsta-i singurul adevăr, scumpo,
şi nimic din ce-ai face n-o să stea între noi.
Îmi pare rău că ţi-o trântesc aşa, îngeraş,
dar nu mai eşti singura fată din viaţa lui Nick Parker.
- Obişnuieşte-te. - Dacă ăsta e singurul adevăr,
atunci banii tatălui meu
n-au nimic de-a face cu tine care vrei să te măriţi cu el, nu?
Bine, pisico. Ascultă, şi ascultă bine.
Am să mă mărit cu tatăl tău în două săptămâni, îţi place sau nu.
Aşa că-ţi sugerez să nu te mai pui cu mine.
Problema te depăşeşte. E clar?
Cristal.
Martin, încă unul, te rog.
Cred că ai crescut trei inci, jur,
în şase săptămâni.
- Potrivită alegere a vinului, apropo, Martin. - Mulţumesc, sir.
Pot să iau o gură?
Nu cred că o să-ţi placă.
Dacă mă întrebi pe mine, buchetul e puţin prea robust pentru un Merlot,
dar, încă o dată, sunt părtinitoare cu strugurii uşori din California.
A învăţat despre vinuri în tabăra aia de vară?
Probabil.
Dragă, eşti în regulă?
Cred că am luat o gură în plus.
Ştii, mamă, simt că mi-ar prinde bine un pic de aer curat.
E-n regulă dacă fac câţiva paşi pe-afară?
Ţi-e bine? Vrei să te însoţesc?
Oh, nu, nu, nu. Va fi bine. Am doar o uşoară abureală, asta-i tot.
"Abureală", nu?
Da, aş vrea să sun cu taxă inversă în America, vă rog.
Alo.
- Ce e? - Hal, sunt disperată.
- Tata se însoară. - Cum adică, se însoară?
Adică frac, rochie albă... toată poezia.
- Ce? - Nunta e în două săptămâni.
Aşa că, dacă mai e vreo şansă ca mama şi tata să fie împreună,
trebuie s-o facem repede, şi vreau să spun, foarte repede.
Bine. Deci, eu şi mama mergem la teatru diseară.
Am să lansez bomba la prima oră a dimineţii.
Bine. Mulţumesc.
- Şi, Hallie, grăbeşte-te! - Bine, o voi face.
Oh, scuzaţi, sir.
Acum, ce-ai spune ca tu şi cu mine să avem o mică plimbare
prin parc. Ei, micuţă doamnă?
- Bine. - Acum...
- Haide. Despre ce e vorba? - Ei bine, e o poveste lungă.
Ei bine, e un parc mare şi avem o mulţime de timp, ştii.
Ei bine, întâi de toate...
Doar fă-o, piersicuţă.
Dragă, intră. Trebuie să termin schiţa asta
şi s-o trimit la Paris.
Şi apoi, ce-ai spune ca noi două să ieşim să luăm prânzul
şi să ne petrecem restul zilei prin Harrod?
Nu pot, mamă.
Scuză-mă. Trebuie să plec din oraş azi.
Oh, trebuie să pleci din oraş?
Şi unde te duci, dacă-mi permiţi să te întreb?
- Annie. Annie. - Acolo trebuie să mă duc.
- Trebuie să merg s-o văd pe Annie. - Înţeleg. Şi unde ar putea fi Annie?
În Napa, cu tatăl ei, Nick Parker.
Tu nu eşti Annie ?
Asta e corect.
Tu eşti Hallie ?
Da.
Annie şi cu mine ne-am întâlnit în tabără,
şi ne-am decis să ne schimbăm locurile.
Îmi pare rău, dar niciodată nu te-am văzut,
şi am visat la asta întreaga mea viaţă.
Şi Annie simţea acelaşi lucru despre tata, aşa că...
aşa că, într-un fel, ne-am schimbat vieţile.
Sper că nu eşti supărată,
pentru că te iubesc aşa de mult, şi sper ca într-o zi
să mă poţi iubi ca fiind eu, şi nu Annie.
Oh, dragă.
Te-aş fi iubit toată viaţa ta.
N-am fost aşa de fericit în toată viaţa mea.
Deci, presupun că trebuie să ne schimbăm înapoi, aşa e?
Ei bine, tehnic vorbind, tu aparţii tatălui tău,
şi Annie mie.
Copilul lui şi copilul ei.
Fără supărare, mamă, dar aranjamentul ăsta chiar pute.
De acord, pute.
Atunci, eu zic să zburăm la Napa, să-i vedem pe Annie şi tata
şi să facem să cădem la înţelegere.
Şi eu spun că ai dreptate.
Nu te îngrijora, dragă. Voi avea grijă de tot.
Nu trebuie să-ţi faci griji. Da?
Îmi pare rău. Nu mă descurc.
Adică, nu l-am văzut sau auzit de Nick Parker în 11 ani,
şi dintr-o dată zbor deasupra lumii ca să...
Nu sunt destul de matură pentru asta.
Dacă nu m-ar fi scos atâta din minţi, încă aş mai fi fost măritată cu el.
Adică, am făcut înţelegerea asta, ca să nu mai fie nevoie să ne mai vedem vreodată.
Adică, uită-te la mine, Martin. M-ai văzut vreodată aşa?
Nu răspunde la asta.
Adică, dacă nu mă recunoaşte?
Nu, nu-mi răspunde nici la asta.
Deci, Hallie spunea că e... o bucată?
Era mai degrabă arătos.
Avea un zâmbet de-mi înmuia genunchii, dacă poţi să-ţi închipui aşa ceva.
- Bine, sunt gata, mamă. - Grozav. Şi eu. Aproape.
Mamă, valiza ta pare să fie complet goală.
Oh, aşa e. Scuze.
Ai vorbit cu tatăl tău, dragă?
Mda. Mda. Tocmai am închis, de fapt.
Spunea că e agitat la gândul că o să te vadă.
Agitat-nervos, ca şi cum ar fi total, complet înfricoşat?
Sau agitat-incitat, ca şi cum abia ar aştepta?
Agitat-incitat, cu siguranţă.
Spune că ne vom întâlni mâine la amiază
la Stafford Hotel din San Francisco.
E incredibil de repede. Nu-i aşa?
De ce nu te duci sus să iei biletele
- de la bunicul, în timp ce eu termin aici. - Bine.
Mincinosu' roade osu'.
Oh, Martin. Am o cerere chiar ridicolă,
oarecum copilăroasă, să-ţi fac.
Martin, ştii că eşti mai mult decât un valet pentru mine.
Eşti mai degrabă ca un frate iubitor care ne aşteaptă. Din întâmplare...
- ...mă întrebam dacă... - Aş vrea să vă însoţesc în călătorie?
- E mai uşor aşa? - Ai vrea, Martin? Mulţumesc mult.
Aş fi atât de recunoscătoare şi nici măcar nu trebuie să vii ca valet.
- Ci ca prieten. - Doamnă, aş fi onorat.
Şi pot spune ca prieten, dacă mi-aş vedea fostul,
după 11 ani şi aş avea picioarele dvs,
aş purta puişorul ăsta.
Aţi ucide în ea!
- Pa, dragă. - Urează-mi noroc.
Noroc.
- Pa, buni. - Pa, Hal.
Veniţi la Napa de Ziua Recunoştinţei, nu?
N-aş lipsi pentru nimic în lume.
Pa.
- Salută-l pe tatăl tău din partea mea. - Bine.
Aeroport, vă rog.
Bine. Pot fi aici în orice clipă.
Acum, poartă-te frumos, tati. E tot ce ţi-ai putut dori
pentru fetiţa ta, plus alte milioane.
Atunci ştii că voi fi drăguţ.
Iată-l...
cu toată trupa de clovni!
- Bună, dragă. - Bună.
Hallie, Chessy şi Sammy !
Ce faceţi toţi aici?
Iubitule, un câine la Stafford?
- Hal m-a implorat să-l iau. - Oh, eşti aşa de slab.
- Oh ! - Bun băiat.
Deci, Meredith. Aceasta-i familia?
Da. Mamă, tată. În sfârşit faceţi cunoştinţă.
El e logodnicul şi iubirea vieţii mele, Nicholas Parker.
Bună, Nicholas. Mă bucur să te cunosc.
- Eu sunt Vicki. - Bună.
Şi ea e adorabila fiică a lui Nick, Hallie.
Toată această întâlnire prenupţială a fost în întregime ideea ei, trebuie să vă spun.
ce mai faci, tânără domniţă? N-am auzit altceva
- decât lucruri frumoase despre tine. - Bună, animăluţule.
Poţi să-mi spui tanti Vicki.
Cealaltă parte, doamnă.
A fost un zbor grozav. Nu-i aşa?
Adică, atât de rapid.
Nu v-am mai văzut atât de însetată, doamnă.
Îţi vine să crezi, Martin dragă, că n-am mai gustat vodcă până acum?
N-aş fi zis asta, doamnă.
Haide. Hai să dansăm.
Sunt în mare belea aici.
Dacă hotelul ne poate aranja, cred că încăperea asta e perfectă pentru nuntă.
Nu prea mare. Nu prea înghesuită.
Nu-mi displace ideea de a face nunta acasă,
dar aici ar putea fi minunat.
Am făcut deja cazarea. Ce-ar fi să urcăm,
să ne împrospătăm şi să ne reîntâlnim pentru prânz?
Grozav!
- Ne întâlnim la bar în 10 min. Bine? - Oh ! Perfect.
Iubitule, acum, că suntem aici,
ce-ar fi să mergem şi să vedem apartamentul nupţial?
Pariez că-i mortal.
Mi-am uitat poşeta.
Hei, ţine-l! Sammy!
- Sammy. - Scuzaţi-mă. Aţi găsit o poşetă...
Mulţumesc.
Mamă!
Dragă, nu trebuie să mă aştepţi. Pot să găsesc camera şi singură.
În plus, am nevoie de puţin aer curat.
Du-te, dulceaţă. Aşteaptă-mă "sius".
Îmi place jacheta, apropo. Ai purtat-o tot timpul cât am fost în avion?
- Mamă, atenţie! - Scuze.
E beată. N-a băut mai mult de-un pahar de vin
în toată viaţa ei, şi şi-a ales tocmai ziua asta să apară total clampă.
Mda, ei bine, fă ce ţi-a spus
şi aşteapt-o "sius".
Poate de aia au semnul ăla cu "nu deranjaţi".
În sfârşit, singuri.
Hallie Parker.
Oh. Nu-mi fă asta. Deja văd dublu.
Sunt eu, mamă, Annie.
Oh, dragă.
Arăţi minunat.
Oh, fetele mele.
Nu-mi vine să cred că sunteţi împreună.
Dar cum aţi putut să-mi faceţi asta?
Scuzaţi-mă. Nu-mi place să întrerup, dar...
aş putea sugera să continuăm
micuţa asta şaradă înăuntru?
Bună. Probabil nu-ţi aminteşti de mine.
Chessy!
Ştiam eu că întotdeauna am plăcut-o.
Una dintre voi, nu ştiu exact care, pe moment,
dar una dintre voi să-mi spună că tatăl vostru ştia că eu vin aici azi.
Şi vreau să vă spun că omul pe care l-am văzut în ascensor
n-avea nici cea mai vagă idee că suntem pe aceeaşi planetă, darămite acelaşi hotel.
- L-ai văzut deja pe tata? - Da, l-am văzut.
Omul era lovit cum aş fi fost eu dacă aş fi văzut
fantoma însângerată a Crăciunului trecut.
Poate cineva să-mi aducă ceva rece pentru cap?
Adică, nu v-aţi gândit că eu mă frământam cum o să fie
când o să-l văd pe tatăl vostru după toţi anii ăştia?
Păi, să vă spun. Eu, făcând din mână ca o idioată fără minte,
în timp ce Nick Parker era încolăcit de braţele unei alte femei,
nu e chiar scenariul la care mă gândeam.
Nu, sirree.
Martin ! Ce faci?
Mă duc să mă scufund, doamnă. Vă deranjează?
Nu, nu. Nu, e... E perfect în regulă. Distracţie plăcută.
- Cineva trebuie s-o facă. - Bună.
Bună. Bună şi ţie.
- Chessy, el e valetul nostru Martin. - Încântată.
Eu sunt... "valetul" ei.
Plăcerea e în întregime a mea, monsieur.
Fetelor, o să-mi spuneţi ce-aţi pus la cale
de m-aţi adus aici, fără să-i spuneţi tatălui vostru.
Aşa au făcut?
Bine, asta-i bună. Atunci am să mă întorc în camera mea să verific
- care-i treaba cu băruleţul ăla. - Permite-mi să te ajut.
Stai! Ştie cineva de aici ceva ce nu ştiu eu?
Mamă. Tata se însoară.
Cu Cruella de Vil. E îngrozitoare, mamă.
-Nu-l putem lăsa s-o facă. -E total nepotrivită pentru el, mamă.
Şi singura cale prin care nu s-ar căsători cu ea e dacă... Spune-i tu.
Te ştie mai bine pe tine.
- E dacă te vede din nou. - Stai puţin!
Nu încercaţi să mă cuplaţi cu tatăl vostru, nu?
De fapt, ba da. Sunteţi perfecţi unul pentru altul.
Stai. Voi doi ştiaţi de asta?
Ce? Oh, nu.
- Nu! Doamnă, nu. Absolut nici o idee. - Nu, nu, nu, nu. N-am avut nici o idee.
- Da. Am ştiut ceva. - Da. Tehnic, da. Aveam o bănuială.
- Hallie mi-a spus povestea. - E ideea lor. E atât de drăguţă.
- Sunt un romantic, ştiţi. - Şi eu.
Bine, bine. Lăsaţi-mă să spun
clar şi răspicat.
Nick Parker şi cu mine nu avem nimic în comun... nu mai avem.
Plus, în caz că n-aţi băgat de seamă,
pare destul de ataşat de picioroanga, fustă-strâmtă, ţeapăna lui logodnică.
Şi vreau ca voi două să-i explicaţi tatălui vostru că sunt aici cu un singur motiv.
Şi acela e schimbul dintre voi.
Acum, să facem ce-i de făcut, şi să terminăm cu asta. Înţeles?
- Hei, tată. Care-i treaba? - Bună. Mă duc în hol. Hal !
Fă-mi un favor, vrei, cât sunt plecat.
Vrei să ai grijă de Meredith?
- Mulţumesc. Hallie, Hallie. - Mda?
Cum arăt? Prezentabil şi aşa mai departe?
- Nu prea bătrân? - Arăţi fabulos, tată. Tânăr şi fabulos.
- Tată. - Credeam că te duci la Meredith.
- Da? - Mda.
Adică, sigur, da. De fapt, o căutam.
Mă bucur să te văd, tată.
Şi eu mă bucur să te văd, şoricel.
- Drăguţ costum. - Oh. Mulţumesc.
Ei bine, haide. Du-te sus. Hai.
- L-ai văzut pe tatăl tău? - Vorbeai cu mine?
Cine eşti? Robert De Niro ? Da, vorbeam cu tine.
Oh, Meredith.
- Mda. Tocmai l-am văzut. - Păi, aloooo! Unde era?
A luat-o pe acolo. Cred.
- La ce te holbezi? - Oh, nimic, nimic.
Eşti chiar foarte drăguţă. Asta-i tot.
Nu-mi spune că ţi-a trecut pasa proastă
şi dintr-o dată eşti drăguţă cu mine?
Dacă-l vezi pe tatăl tău, spune-i că a întârziat şi eu îl aştept.
Cum spui tu, Cruella.
Poftim. Asta o să lecuiască orice-aţi avea.
- Doar să nu-ntrebaţi ce-i în el. - Bine.
Pentru... Pentru tine.
Fie ca viaţa ta să fie mai puţin complicată ca a mea.
Mulţumesc.
Martini, sec, te rog.
Scuzaţi. Eu...
Cred c-am băut gudron.
Aici e martini-ul dvs şi nota dnei James.
Mulţumesc.
- Sunteţi Elizabeth James ? - Vinovată.
Tocmai am văzut în Vogue o rochie de mireasă pe care aţi creat-o
şi m-am îndrăgostit de ea.
Am trimis un fax biroului dvs chiar ieri şi mi s-a spus că nu sunteţi în oraş
şi nu ştiau dacă mai puteţi face una.
Nu-mi vine să cred. E soarta. Sunt Meredith Blake.
Încântată.
Scuze.
- Scuzaţi-mă. - Scuzaţi-mă.
Unde-ai fost? Te-am căutat peste tot.
Nicholas, cred că hotelul ăsta e perfect pentru nuntă.
- Îmi place din ce în ce mai mult. - Şi mie.
Absolut.
Acum, spune-mi, dragă. Câţi aşteptăm din partea familiei tale?
Doar o ghicestimare.
Putem reveni la asta? Nu sunt... sigur acum.
Scuză-mă.
Pardon. Scuze.
- Şefu', eşti în regulă? - Mda, sunt bine.
- Sir? Oh ! - Tată, atenţie!
- Oh ! - Oh, ai grijă!
- Bună, Liz. - Bună, Nick.
Ei bine. Iată-te. Ce ştii?
E ceva ce ar trebui să ştiu?
Pentru că-s uimit să te văd aici.
Dar tu nu pari uimită să mă vezi.
Adică, nu te-am mai văzut sau să fi auzit de tine de cât... 10, 11 ani?
- Şi dintr-o dată, chiar în ziua în care... - Tată...
- Pot să-ţi explic eu de ce e aici. - Hallie. Ştii cine e?
De fapt, da.
Şi de fapt, nu sunt Hallie.
De fapt, eu sunt.
Amândouă?
Annie? Hallie?
Cred că tu şi mama gândiţi cam la fel, pentru că amândoi ne-aţi trimis
la aceeaşi tabără unde ne-am întâlnit.
Şi toată treaba a ieşit la iveală.
Şi-au schimbat locurile, Nick.
Adică am avut-o pe Annie cu mine în tot timpul ăsta?
Păi, am vrut să văd cum eşti, şi Hallie voia s-o cunoască pe mama.
Şi... eşti supărat?
Oh, dragă. Bineînţeles că nu.
Nu pot să cred că eşti chiar tu.
Ultima oară când te-am văzut aveai iritaţie de la scutece. Oh, eşti udă.
- E-n regulă. - Uită-te la tine.
Ei bine, m-am făcut mare acum, şi fără tată.
Şi am problemele astea ale anilor adolescenţei,
şi sunt singura fată pe care o ştiu care n-are o mamă cu care să se certe.
Hallie, ai fost la Londra în tot timpul ăsta?
Vino aici.
Mama e grozavă, tată. Nu ştiu cum ai putut s-o laşi să plece.
Fetelor, ce-ar fi să ne lăsaţi să vorbim
câteva minute singuri, da?
- Sigur. Bine. - Staţi cât vreţi.
Nu pot să cred.
Să le văd împreună.
- Şi să te văd pe tine. - Lasă-mă să te ajut cu asta.
- Scuză-mă. Ai o trusă de prim ajutor? - Da, sigur.
Ce-ar fi să te întinzi?
- Poftiţi. - Mulţumesc.
Şi ce mai faci, Lizzy ?
Sau toată lumea-ţi spune Elizabeth acum?
Oh, nu, nu. Lizzy e... Lizzy e bine.
Tata-mi spune încă Lizzy.
- Fac... grozav. - Mda.
Ştii, nu te-ai schimbat deloc.
În fine. Iată-te.
Oh! Bun. V-aţi cunoscut. Iubitule, Elizabeth creează
rochii de mireasă şi îmi va face...
Stai... Nu înţeleg.
Cum v-aţi cunoscut? Şi Nicky, de ce eşti ud?
Tu faci rochia logodnicei mele.
Ei bine, nu ştiam că e logodnica ta.
Cum ne-am cunoscut noi? Cum v-aţi cunoscut voi două?
- Îmi scapă ceva aici? - Ştii ce?
- E o lume mică. - Cât de mică?
- Bună, Meredith. - Bună.
Ce mai faci?
Scumpo, ţi-am spus vreodată că Hallie are o soră geamănă?
Nu. Mă tem că ai omis detaliul ăsta mic.
Nu-ţi fă probleme, Mer. Nu mi-a spus nici măcar mie.
Apropo, eu sunt Hallie cea adevărată. Ea e Annie.
Ea se prefăcea a fi eu în timp ce eu mă prefăceam a fi ea.
Şi ea e mama noastră, Elizabeth James.
Ea e mama voastră?
- Da. - Ai fost căsătorită cu el?
- Mda. - Vinovată din nou.
Oh, bine. Chiar e o lume mică.
- Şi se face tot mai mică. - Şi ce coincidenţă
să fim toţi aici în acelaşi timp.
Ce drăguţ.
Hal, am avut destule surprize pentru o zi.
Vrei, te rog, să-mi spui unde mergem?
O să-ţi placă, tată, crede-mă.
Bună.
Şi... Ai vreo idee unde ne duc?
- Nici un pic. - Desigur.
Unde suntem?
Aici vom mânca?
Nu. De fapt, acolo vom mânca.
E a noastră pentru seara asta.
Şi cum, mai precis, vom plăti pentru toate astea?
- Păi, ne-am pus la bătaie alocaţiile. - Mda. Sigur, Annie.
Bine. Bunicul ne-a ajutat şi el un pic.
- Annie. - Bine. Ne-a ajutat mai mult.
- Haideţi. O să vă placă. - Destul de stilat.
Elizabeth şi Nick, cina vă aşteaptă.
Fetelor.
Masa e pregătită doar pentru doi.
Asta-i cealaltă parte a surprizei.
- Noi nu stăm cu voi. - Nu staţi?
Nu, dar eu stau.
Bună seara. Sunt Chessy, şi voi fi la dispoziţia dvs în seara asta.
- Fără ironii, vă rog. - Şi eu sunt Martin, pivnicerul vostru.
Pot să vă ofer amândorura o gură de şampanie
în speranţa că veţi fi puţin mai destinşi
şi n-o s-o concediaţi pe această încântătoare doamnă şi nici pe mine
pentru că am ascultat ordinele acestor tinere hotărâte.
Annie, muzică de ambianţă, te rog.
Relaxaţi-vă.
Lăsaţi-vă purtaţi pe valurile timpului, în trecut.
Vă amintiţi de toate astea, nu?
Da, încep să.
Au recreat noaptea în care ne-am cunoscut, vasul, muzica...
- Ajutoarele. - E atât de drăguţ.
Martin, cred că vreau băutura aia.
Mulţumesc, Martin.
Oh ! Mda.
Să-ţi spun adevărul,
- n-am mai fost pe un vas de atunci. - Nici eu n-am mai fost.
Ei bine, atunci, pentru...
Fetele noastre.
Acum ştiu cum se simt peştişorii în acvariu.
Ştii, cândva, dacă vom fi cu adevărat singuri,
poate am putea... să vorbim...
despre ce s-a întâmplat între noi.
Totul e pentru mine puţin înceţoşat, acum. S-a sfârşit atât de repede.
A început atât de repede.
Partea aia mi-o amintesc perfect.
Se pare că atmosfera se încălzeşte în mod plăcut.
Cred că-i mai bine să servim vichyssoise.
Tu toarnă, că eu îi servesc.
Scuze.
Da, voi... turna.
Sigur. Şi apoi voi...
- Servi? - Corect.
Corect.
Te-ai descurcat fantastic de bine...
Ţi s-a împlinit visul de a avea propria podgorie.
Dar tu? Întotdeauna desenai
pe şerveţele şi pe marginile ziarelor.
- Acum eşti un designer celebru. - Mda, e grozav.
Amândoi am ajuns unde voiam să ajungem.
Mda, am reuşit.
Oricum, ce-ai de gând să faci în privinţa fetelor?
Ei bine, acum că s-au întâlnit, n-o să le mai putem ţine departe una de cealaltă.
Aş putea să le ţin jumătate de an, apoi să le ţii tu.
Băieţi. Nu le puteţi ţine în două şcoli diferite în fiecare an.
- E nebunie. - Sunt de acord.
Păi, atunci, aş putea să le ţin pe amândouă un an întreg, apoi ai putea...
Liz.
De asta am fost de acord...
Scuze. Nu mă băgaţi în seamă. Savuraţi supa.
De asta am fost de acord, amândoi, cu soluţia de până acum.
Chiar? Credeam că era din cauză că
am decis să nu ne mai vedem niciodată unul pe altul.
Nu noi, Liz.
Ştii, partea asta a ajuns puţin în ceaţă şi pentru mine de-a lungul anilor.
- Nu-ţi aminteşti când ai împachetat? - Nu, ziua aia mi-o amintesc perfect.
Te-a durut când am aruncat...
- Ce era? - Era... un feon.
Oh, da. Scuze.
Ştii, s-ar putea să nu mai fiu vreodată singur cu tine.
Deci, în legătură cu ziua în care ţi-ai făcut bagajele... De ce-ai făcut-o?
Oh, Nick. Eram aşa de tineri
şi amândoi eram temperamentali.
Ne-am spus lucruri stupide, aşa că mi-am făcut bagajele.
M-am suit în primul 747 şi...
...n-ai venit după mine.
N-am ştiut că voiai s-o fac.
Ei bine, nu mai contează acum.
Aşa că, hai să ne luăm o mină veselă
pentru fete şi să ne jucăm rolurile, bine?
Da, sigur. Hai...
să ne jucăm rolurile.
Paşaportul dvs, dnă James. Călătorie plăcută spre casă.
Mulţumesc.
- Totu-i pregătit. Unde-i Annie ? - Tocmai am sunat. Coboară acum.
Bine.
Deci, o voi trimite pe Hallie la tine de Crăciun.
Şi Annie îşi va petrece Paştele cu tine.
Dragă, ce faci în hainele astea? Trebuie să prindem avionul.
Uite care-i înţelegerea, mamă. Ne-am gândit şi am decis că am fost înşelate.
Tata a promis că ne va lua în excursie. Şi vrem să mergem. Împreună.
Ce excursie?
Cea în care mergem în fiecare vară înainte să înceapă şcoala.
Annie, e ridicol. Du-te sus şi îmbracă-te.
- Eşti sigură că-s Annie ? - Păi, bineînţeles că-s sigură.
Dar, nu poţi să fii 100% sigură, nu-i aşa?
Fetelor, nu e amuzant. O s-o faceţi pe mama voastră să piardă avionul.
- Annie! - Da!
Asta e Hallie. Sunt sigur.
Ştii, sper să ai dreptate, tată.
Pentru că n-ai vrea să-ţi trimiţi copilul care nu trebuie tocmai în Anglia.
Nu-i aşa?
Asta e propunerea noastră.
Mergem înapoi în casa tatei, împachetăm,
şi plecăm toţi patru în excursie cu cortul.
- Toţi patru? - Şi când ne întoarcem,
- vă vom spune cine-i Hallie şi Annie. - Sau faceţi cum spunem noi,
şi iau una din voi în Anglia, fie că vă place, fie că nu.
Şi eu ce-ar trebui să fac trei zile? Să stau acasă să-mpletesc?
Dragă, avem o situaţie fără ieşire, aici.
Situaţie fără ieşire? Ce vrei să spui cu "situaţie fără ieşire" ? Ce anume...
Scuză-mă. Ea ce face aici?
Vezi tu, asta face parte din înţelegere. Toţi patru...
Mergem... împreună.
Ce, dintr-o dată eşti comicul Brady Bunch ? Asta-i ridic...
Bună!
E totul în regulă?
Păi, nu. De fapt, nu e.
N-am ştiut că faceţi împreună excursia asta.
Şi ca să fiu sinceră, nu-s prea sigură că-mi convine asta.
Sunt de acord.
Cred că o fostă soţie într-un sac de dormit alăturat e puţin cam straniu.
- Mulţumesc. - Insist să vii cu noi. Chiar aşa.
Liz...
Nu, cinstit, Nick. Ţi-am ruinat tot sfârşitul de săptămână.
Măcar atât pot să fac. Chiar, te rog.
Tată, ce face Meredith aici??
- Mama voastră a invitat-o. - Ce?
Fiţi drăguţe.
Bine. Totul e gata? Distracţie plăcută, tuturor.
- Ce? - Liz, ce faci?
Chiar cred că tu şi Meredith aveţi nevoie de ceva timp împreună
înainte de marea zi.
Mamă, haide! Nu ăsta era planul.
Ah, cinstit, vă veţi distra mult mai bine fără mine.
Dacă tu nu mergi, cu siguranţă nici eu nu trebuie să merg.
Adică, crede-mă, nu sunt un fan al naturii.
Dar e şansa ta să le cunoşti cu adevărat pe fete.
Adică, după toate astea, de săptămâna viitoare, ele vor fi...
vor fi pe jumătate ale tale.
Distracţie plăcută!
Pa, pa!
Aş plăti bani grei s-o văd pe femeia aia urcând pe munţi.
Haideţi!
Am să-mi omor antrenorul.
Spunea că sunt într-o formă grozavă.
Nu-mi vine să cred că oamenii chiar fac asta de distracţie.
Staţi. Ne oprim.
Din nou? Tată, în ritmul ăsta, o să ne ia
trei zile să ajungem numai la lac.
Meredith nu e obişnuită cu altitudinea. Lăsaţi-o mai moale, da?
Mă doare rău.
Cineva să-mi dea apa Evian. Nu mă mai pot mişca.
Sigur.
Grozav.
Poftim, Mer.
Dragă, ţi-e bine? Ce s-a întâmplat?
"Puştiulică" ăsta era pe sticla ei de apă.
Oh, nu-ţi face nimic, Meredith.
Oh, bine, bine, bine. Bine. Ştiu.
Voi! Luaţi-o înainte.
O să-mi revin.
Aruncă chestia aia departe de mine.
Urăsc chestiile care se târăsc.
Cum poţi atinge aşa ceva? Aruncă-l, doar.
Bine. Bine. O să-l pun jos.
- Fetelor? - Ce?
O iau înainte. Voi două o ajutaţi pe Meredith. Bine?
Sigur, voi o să mă ajutaţi.
S-ajung în râpă, aşa o să mă ajutaţi.
- Nu-i o idee rea. - Mda. Vezi vreo râpă?
- Ah, rucsacul meu. - O mână de ajutor, Mer?
Nu de la voi, mulţumesc.
Să nu credeţi că nu văd dincolo de feţele astea angelice.
Încă o poantă din partea voastră, şi vă promit
c-am să vă fac o viaţă mizerabilă din clipa în care voi spune "DA".
Clar?
Clar, Cruella.
Cum m-ai făcut?
Nimic, nimic. Chiar nimic, Cruella.
Oh, apropo, Mer, cred că ai ceva pe cap.
Eşti în regulă?
Ce... s-a-ntâmplat?
Întreabă... -le!
Ce-am făcut, tată? Eram chiar în spatele tău.
Asta e, fetelor. Vom rămâne aici, un timp.
Sigur nu vrei nişte păstrăv, mamă?
E în regulă, apropo, dacă începem să-ţi spunem "mamă"?
Cred că mama voastră ar prefera să-mi spuneţi Meredith.
Şi nu, mulţumesc. Nu mănânc... păstrăv... pentru a mia oară.
Voi aştepta până la micul dejun.
- Ce avem? - Păstrăv.
Haide. E o parte din experienţă.
Şi care ar fi o altă parte? Să fii pişcată de ţânţari până mori?
Doamne, ai zice chiar că le place chestia asta.
Ce foloseşti acolo? Dă-mi voie să văd.
Ai să atragi toţi ţânţarii din ţară cu chestia asta. E zahăr cu apă.
De unde o ai?
Până aici. Am să iau un somnifer mare
şi-am să mă duc să mă culc.
Meredith, ce faci?
Nu vreau ca leii munţilor să...
Nu sunt lei pe aici, nu-i aşa?
Nu.
Noapte bună.
Fetelor, vă spun. Lăsaţi-o mai moale.
Nu se pricepe la chestii de astea? Nu mă-nsor cu ea pentru că-i Annie Oakley.
Cine-i Annie Oakley ?
Lăsa-ţi-o baltă, doar.
Haide. Haide.
Bine.
Sper că somniferul ăla mare a dat rezultate.
- Tu ia de partea aia. - Bine.
- E grea. - Şi mai şi sforăie.
Nicky?
Vise plăcute, mamă dragă.
E plăcut...
Nicky!
Oh, omule.
- Ce se întâmplă? - Uite ce se întâmplă, amice!
În ziua în care ne căsătorim, le trimit pe răzgâiatele astea două direct în Elveţia.
Te-ai prins? Eu sau ele. Alege.
Ele.
- Scuză-mă? - E-L-E, ele.
Te-ai prins?
Bună. V-aţi întors atât de repede.
- V-aţi distrat? - Ei bine, n-aş numi-o chiar distracţie.
Nu?
Am fost pedepsite până la sfârşitul secolului.
- Începând de-acum. Plecaţi! - Unde-i Meredith ?
I-am făcut câteva poante nevinovate şi şi-a ieşit puţin din minţi.
Puţin?
Mi-a aruncat asta în cap.
Măcar e mai mică decât un feon.
Oh, Nick, e doar vina mea. Dacă nu i-aş fi spus să meargă...
Sau păcălită! "Păcălită" e cuvântul corect.
Ca mama, şi fiicele!
Chiar îmi pare rău.
- Şi nouă, tată. Serios. - Mda.
Sus în camera voastră. Acum!
Va trebui să-mi amintesc să le mulţumesc într-o zi.
Unde-i Chessy ? Sunt mort de foame.
Păi, ea şi Martin s-au dus la un picnic... ieri la amiază.
Chiar! Cine ar fi crezut. Dădaca mea şi valetul tău!
Ce spui, pregătesc ceva de mâncare?
- Poţi găti acum? - Oh, da. Pot face paste, paste şi...
- Paste sună bine. - Păi, paste să fie.
Bine, iau două.
- Hei, tată! - Arăţi aşa de bine!
- Unde mergeţi? - Noapte bună, domniţelor.
Aici îmi ţin lucrurile personale.
Ştiai că sunt şi colecţionar de vinuri?
- Chiar? - Sunt un bărbat cu interese limitate.
Ăsta... e un Burgundy din 1921.
Se spune că ploaia din anul ăla a dat cel mai bun Burgundy dintotdeauna.
Acum, ai să-l apreciezi pe ăsta. Vino.
Uite.
Ziua VJ, 1945.
- E incredibil. - Îmi place ăsta.
E acelaşi vin care a fost servit la nunta părinţilor mei.
Un Bordeaux... din '52.
Cred că sora mea a rămas însărcinată după ce a băut vinul ăsta.
Ce e ăsta? "Unde visurile nu se sfârşesc... 1983".
Ăsta mi-a luat ani de zile până i-am dat de urmă.
De ce? De unde e?
E vinul pe care l-am băut la nunta noastră.
Ştiu pentru că am toate sticlele care s-au făcut vreodată.
Le ai?
DA.
- Putem deschide una? - Eşti singura cu care l-aş bea.
- Eşti bine? - Oh, da. Mi-a intrat puţin praf în ochi.
Pot să-ţi ofer o mânecă fără praf.
Nu, nu. Mi-e bine. Totul e bine.
Nu trebuie să fii întotdeauna curajoasă, ştii.
Oh, dar, de fapt, sunt.
Trebuie să fie Chessy.
Are cheie.
Bună. E cineva acasă?
Venim imediat.
- Ai grijă de tine. - Mda, voi avea. Şi tu.
- Te iubesc. - Şi eu te iubesc.
Bună. Suntem acasă.
- Bunicule? - Mă duc să văd în birou.
Bună, străine.
Hei, mamă, ştiai că Concorde ajunge aici în jumătate de timp?
Da, am auzit asta.
Tu ce faci aici?
Ne-a luat 30 de secunde după ce aţi plecat
ca să realizăm că noi nu vrem să vă mai pierdem.
Noi?
Noi.
Am făcut greşeala să nu vin după tine cândva, Lizzy.
N-am de gând să mai fac asta indiferent cât de curajoasă eşti.
Şi presupun că te aştepţi să mi se înmoaie genunchii
şi să cad în braţele tale şi să plâng în hohote
şi să spun că o să ne descurcăm cumva într-o relaţie bicontinentală
cu fetele noastre crescute aici şi acolo şi...
şi tu şi eu să... reînnodăm relaţia de unde am lăsat-o...
şi să îmbătrânim împreună şi...
şi...
Haide, Nick. Ce aştepţi?
- Să trăim fericiţi până la adânci bătrâneţi? - Da...
La tot ce-ai spus.
Doar că nu trebuie să plângi în hohote.
Oh, ba da, trebuie.
Chiar am făcut-o!
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania