Imaginează-ţi-o pe secretara Colonelului Gray.
Incredibil. O adevărată Hoover.
S-a ţinut după fundul meu luni întregi.
Jody a sunat şi e bolnavă.
- O să te trec de serviciu. - Pe naiba!
Rămâi lângă staţie. În seara asta este ceată.
Am identificat activitate în Fort Point.
Patti Jean, dacă ţi se face frig acolo, cheamă-mă.
Am o haină.
- Nu e nici pe departe ca un bărbat. - Nici tu nu eşti!
Unitatea One Foxtrot, sunt 10-8.
Unitatea One Foxtrot către 297.
Am pus pe fugă doi porumbei.
Judecând după maşina, cred că-şi puteau permite o cameră de hotel.
- 10-4. Rămâi pe recepţie. - Da, tată.
One Foxtrot către dispecerat, 297.
Verific o uşă deschisă la clubul ofiţerilor.
Aşteaptă unitatea Two Bravo să te ajute.
Rămâi unde eşti, Patti Jean. Bud pleacă imediat.
Nu mişca!
Presidio, sunt unitatea One Bravo. Sunt agent de trafic.
Un vehicul suspect, de culoare deschisă, marca Lincoln,
...se îndreaptă spre sud dinspre Presidio.
Ticălosul m-a scos de pe drum!
La naiba!
- L-am văzut! - Se îndreaptă spre Arguello Gate.
Rămâi la bază, Zeke. Nu părăsi baza.
SFPD va fi anunţată. Vor acţiona ei.
Mă auzi?
- Zeke, răspunde-mi! - La naiba!
O să-l pierdem!
- Eşti teafăr? - Da.
Idiotule.
- Ce-i asta? - Mâncare vegetală?
Haide, isteţule, nu e marfa mea.
- Nu? - Nu.
Am împrumutat vesta asta de la un prieten de-al meu.
E a lui.
- Chiar aşa? - Da.
Către toate unităţile. Posibil 459.
Un Lincoln se îndreaptă spre est, înspre Lombard.
- Haide, Schmitty! - Să mergem!
Să fii cuminte, Leroy!
- Păstrează-mi asta până ne întoarcem.
- Domnilor, nu e legal. - Dă-ne în judecată!
Urmărim un Lincoln care se îndreaptă spre sud...dinspre California,
cu viteza de 70 mile pe oră.
Am înţeles, Edward Five. Toate unităţile din zonă să răspundă, vă rog!
Sunt Edward Five, e pe California.
Am înţeles, Edward Five.
Austin.
Da, imediat.
Howard, îţi mai dau o şansă.
- Cu cine erai? - Nu ştiu.
Haide, Howard. Eşti prea tâmpit ca să fi făcut asta de unul singur.
Intră. Când erai în armată,
ai fost la Presidio, nu-i aşa?
Da. De ce?
A fost împuscat cineva şi aş vrea să te ocupi de asta.
Comandantul de acolo este colonelul Caldwell.
Da. Îl cunosc. Nu îl plac.
Atunci, nu accepţi nici o mizerie acolo.
Nu arată prea bine, Howard.
Va fi a treia ta arestare.
A treia şi cea mai lungă.
- Pe naiba! - Ai greşit!
Eu o să mănânc prin restaurante.
Iar tu vei sta în puşcărie restul vieţii.
O să mănânci numai rahat, care e cel mai bun aperitiv al lor.
Howard începe să-şi revină.
- O să fie bine. Chem ajutor. - Inima mea!
- Un preot. - Ce?
Stai pe loc!
Dacă mişti îl omor!
- Scoate-ţi pistolul! Aruncă-l şi împinge-l spre mine.
- Fă-o acum, altfel jur că îi zbor creierii!
- Nu-i da pistolul. - Dă-l! Vrei să mori, copoiule?
- Nu. - Tu vrei?
- Lasă pistolul. - Dă-mi pistolul! O s-o fac!
Gândeşte-te, amice.
Dacă tu mă împuşti pe mine, el o să te împuşte pe tine.
Nu. Uită-te la mine sau îl omor.
O s-o fac!
- În ambele cazuri, eşti un om mort.
- Te împuşc! - O spui întruna.
Dar nu o s-o faci.
Are mâna pe armă.
N-a ieşit chiar aşa cum credeai tu, nu?
Trăieşti sau mori, nenorocitule. Tu alegi.
Am nevoie de ajutor!
OK, toată lumea. Mişcă. Înapoi. Mişcă.
Nu te priveşte. Să mergem.
Spectacolul s-a terminat. Hai,înapoi.
Zeke, care-i treaba?
Austin, ce naiba cauţi aici?
- Vorbeşti serios? - Vorbesc serios.
- N-ai furat asta? - Nu.
Ce s-a întâmplat? Vreun ofiţer s-a împuscat singur în picior?
E vorba de Patti Jean. N-a avut nici o şansă.
- Îmi pare rău, Jay. - Bătrânul e înăuntru?
Pot să te ajut cu ceva?
E o kentia palm, domnule.
Nu-mi pasă cum îi spune. Când ai udat-o ultima dată?
Scuzaţi-mă. Domnul colonel vrea să bat la maşina raportul?
Cine eşti?
John Mueller, domnule. Administrez clubul ofiţerilor.
Ai făcut inventarul?
Da, dle, dar aici nu e nimic de furat. Sunt doar provizii.
Nu? Cineva a vrut ceva pentru că a omorât această fată.
- Da, domnule. - Nu-mi spune, domnule.
Lipseşte ceva?
Nu domnule, nimic.
- Uşa din spate a fost spartă. - Da, am observat.
Oamenii mei o să se ocupe de asta.
- Nu atingeţi nimic. - Chiar aşa?
Ascultă-mă.
...şi a poliţiei din San Francisco. Eu reprezint poliţia.
Departamentul de omucideri se ocupă de crime, nu-i aşa?
Dacă nu mă înşel, încă sunteţi
Domnule...
- Ai terminat? - Poate.
Ascultă, băiete.
Eram pregătit s-o las puţin mai moale din cauza lui Patti Jean.
Ţi-a expirat timpul, aşa că, ascultă cu atenţie ce-o să-ţi spun.
Eu comand aici.
Aşa că ai grijă cum vorbeşti aici.
Altfel s-ar putea să-ţi tai testiculele şi să ţi le servesc la micul dejun.
- M-ai înţeles? - Da, dle.
Bine.
Mueller, ai udat tu planta asta?
Spune ceva.
- Ce? - E un început.
Sunt inspector Jay Austin, de la poliţia din San Francisco.
- Tu cine eşti? - N-ai procedat cum trebuie.
Trebuia să-mi arăţi legitimaţia.
Închide uşa.
- Ce? - Închide uşa.
Bună, sunt inspector Austin de la poliţia din San Francisco.
Îl caut pe colonelul Caldwell.
Aici locuieşte. Dar lucrează în altă parte.
Mi-am imaginat.
Vrei să aştepţi pe verandă, inspectore?
Nu, vreau să intru.
Sunt Donna Caldwell, fiica colonelului.
Ai auzit că aseară a fost ucis un membru al poliţiei militare?
Telefonul a sunat întruna.
Într-un post aşa mic nu se întâmplă niciodată nimic palpitant.
Ştiu. Şi eu am fost în poliţia militară sub comanda tatălui tău acum câţiva ani.
- N-am ştiut că are o fiică. - De ce ai plecat din armată?
- Am avut motivele mele. - Tata a fost unul din motive?
- Da. - Eşti foarte drăguţă.
- E greu? - Ce să fie greu?
- Să fii poliţist. - Da.
Inspectore Austin, flirtezi cu mine?
Credeam că tu faci asta.
Tatăl tău o să-ţi spună tot felul de lucruri despre mine.
- Ce fel de lucruri? - Nu din cele mai bune.
Sunt adevărate?
Află singură. Iei cina cu mine diseară?
- Nu prea pierzi timpul, nu? - Cum pot să pun mâna pe tine?
Trebuia să fac cafea decofeinizată.
O să apară din clipă în clipă. E un tip inteligent.
O să ne arunce o singură privire şi o să-şi dea seama ce se întâmplă.
- Ce se întâmplă? - Eşti atrasă de mine.
O să se urce pe pereţi şi când o să te prindă singură...
o să-ţi spună ce ticălos sunt şi o să-ţi comande să nu te apropii de mine.
Tata nu-mi comandă nimic. Avem o înţelegere.
- O s-o încalce. - Nu, am făcut-o când aveam şapte ani.
N-ai avut niciodată 7 ani. Eşti liberă diseară?
Sunt o femeie liberă.
Uite cartea mea de vizită. Are adresa şi nr. de telefon pe ea.
Sună-mă.
Ţi-l aminteşti pe Jay Austin?
Da, mi-l amintesc.
Şi el îşi aduce aminte de tine.
Ce cauţi în casa mea?
Am găsit o asemănare balistică a armei, folosită în omorârea patrulei.
Gloanţele se potrivesc cu cele trase în Patti Jean.
- Şi? - Toate au fost trase cu un Tokarov 33.
Deci e rusesc.
Totuşi e un drum lung până la o vizită pentru o cafea.
- Ce vrei? - Am crezut că mă puteţi ajuta.
Instinctul îmi spune că aparţine cuiva de la bază.
Instinctele tale nu-s bune de nimic.
Ar putea fi a unui rus. Au un consulat, ai uitat?
Sau un trofeu al unui veteran de război din Vietnam.
Te mai întreb o singură dată. - Ce vrei?
Azi dimineaţă am discutat cu sg. Garfield de la magazia de arme şi...
l-am întrebat dacă ştie pe cineva din bază care are un Tukarov.
Mi-a spus că s-ar putea.
Când am încercat să aflu mai multe...
brusc l-a apucat amnezia şi m-a ameţit cu tot felul de formalităţi.
Şi vrei să vorbesc eu cu Garfield.
Credeam că vrei doar să scapi de CID,
iar eu sunt doar comandantul poliţiei militare.
Ştiţi ce...lăsaţi-o baltă!
Aşteaptă!
Să mergem.
- Bună ziua, domnule. - Pe loc repaus, sergent.
El este inspector Austin, de la poliţia dinSan Francisco.
- Am vorbit la telefon despre Tokarev 33. Da.
- Ai unul depozitat aici? - Nu.
La telefon ai spus că s-ar putea să ai unele informaţii pentru mine.
Aşa e, dar nu mi-aţi cerut nici o informaţie.
M-aţi întrebat dacă arma era depozitată aici.
E amuzant.
Eu mă distrez. - Tu te distrezi?
În regulă. Ce voiai să-mi spui despre un Tokarev 33?
Am reparat unul pentru un ofiţer, ca o favoare, dle.
Avea percutorul stricat.
A trebuit să-i fac unul nou din oţel.
Cum îl cheamă?
- La naiba! Uită-te la mine! - Spune-mi numele ofiţerului!
- Colonel Lawrence. - Paul Lawrence?
La naiba, ştiaţi!
Asta e tot, sergent.
Am spus ceva ce nu trebuia?
- Haideţi să vorbim cu el. - În nici un caz.
O să obţin un mandat.
O să vezi cât de departe ajungi dacă lucrezi într-o instituţie federală.
De când te-ai întors, ai încercat să mă ignori
pentru că ţi-ai imaginat că n-o să ai nevoie de mine.
Dintr-o dată, e puţin altfel.
Dacă vrei să vorbeşti cu col. Lawrence, o facem aşa cum vreau eu, bine?
Indiferent ce s-a întâmplat între voi, a fost cu mult timp în urmă.
Ai greşit atunci şi greşeşti şi acum.
Şi dacă vrei să te ajut,
o s-o faci aşa cum trebuie.
- Vii? - Merg pe jos.
.. Academia Forţelor Aeriene ca boboc
şi a optat să devină civil.
Urşii au unu. Gilbert.
Acolo e MacDougal, care abia se mişca.
S-a jucat la mână, grămada, iar el nu s-a băgat.
Cine câştigă?
Probabil că băieţii răi. Doar nu ieşi îmbrăcată aşa, nu?
- Aşa cum? - Se vede totul prin rochia asta.
- Ai putea să ieşi fără ea. - Ar fi o idee.
Noapte bună.
Te vezi cu Austin, nu-i aşa?
Nu cred că e o idee bună.
- Mi-a spus c-o să zici asta. - Ţi-a spus şi de ce?
- E o problemă între voi doi. - Da, şi tu n-ar trebui să intri la mijloc.
- Eu nu-ţi spun cu cine să te întâlneşti. - Sigur că nu!
Dacă aş face-o nu cred că aş alege-o pe Myra.
Aşa o cheamă, nu?
Roşcata care-ţi pregăteşte micul dejun în fiecare joi dimineaţa.
Asta e altceva.
Sunt anumite lucruri pe care nu le ştii.
Austin a făcut parte din poliţia militară şi eu i-am fost comandant.
Mi-a spus.
- Ţi-a spus multe. - Doar câteva.
Nu te lăsa păcălită de el. N-are nici un respect pentru femei.
Iar tu ai un respect enorm pentru Myra. Eu sigur am.
O să te folosească ca să mă enerveze pe mine.
Ne certăm din nou?
Îmi pasă ce se întâmplă cu tine.
Ştiu asta. Ce e între voi doi?
S-a întâmplat acum vreo doi ani. Tu erai la scoală.
- El şi Patti Jean erau în control. - Fata care a fost împuşcată aseară?
Da...L-au tras pe dreapta pe Paul Lawrence care băuse cam mult...
...s-au certat şi Austin a explodat. - A explodat?
A susţinut că Lawrence a insultat-o pe fată.
Apoi l-a bătut şi băgat în închisoare.
Pe urmă te-ai dus tu, l-ai scos şi l-ai dus acasă pe Lawrence.
Chiar dacă Lawrence insultase fata
nu poate justifica bătaia pe care i-a tras-o.
Depinde de insultă, nu? Nu.
Depăşise limită pentru un poliţist militar.
Aperi pe cineva pe care nu-l cunoşti!
- Am dreptul să-l cunosc. - Nu vreau să te întâlneşti cu el.
- E un ordin? - Da.
Cum rămâne cu înţelegerea noastră?
Da... Mi-a spus că o s-o încalci.
Nu mă aştepta. O să vin târziu.
La naiba!
- Bună. - Bună.
- Am întârziat? - 10 minute.
10 minute nu înseamnă întârziere.
În casa mea după 5 minute se organizează o echipă de căutare.
Arăţi minunat.
- Unii spun că seamăn cu tata. - Doamne, ce idee!
- Ştie unde eşti? - Da.
Vreau să te întreb ceva. Vreau un răspuns sincer.
- Doar aşa ştiu. - De ce m-ai invitat la cină?
Tu de ce crezi?
Tata crede că te foloseşti de mine ca să-l enervezi.
- Tu ce crezi? - Nu sunt sigură.
Nu e un secret că tatăl tău şi cu mine nu ne prea simpatizăm.
A avut loc un incident la Presidio.
L-am arestat pe col. Lawrence, un beţiv ordinar şi l-am aruncat la închisoare.
L-ai bătut mai întâi?
Ţi-am spus că tatăl tău o să-ţi spună multe porcării despre mine.
Dar mi-ai spus să aflu singură. L-ai bătut?
S-a împotrivit arestării. Pe urmă s-a luat de colega mea.
Aveai o relaţie cu colega ta?
Era colega mea. Lawrence sărise calul.
L-am lovit o singură dată.
- Ţi-ai ieşit din fire? - Nicidecum.A meritat-o.
Ticălosul a avut curajul să le ceară să mă cheme în faţa Curţii Marţiale.
Apoi a apărut tatăl tău.
Doamne, ce privelişte!
Nici nu voia să ştie de ce. Nu-l interesa.
"De ce" nu făcea parte din vocabularul lui,doar "cât", "unde", "ce".
Era vorba de implicarea unui ofiţer.
Asta era tot ce conta, nu cuvântul meu.
Eram doar unul din oamenii lui.
Vrei să ştii ce-a făcut colonelul?
L-a susţinut pe Lawrence.
El a plecat, iar eu am pierdut un grad.
Asta e. Aşa că am plecat.
Sunt aici pentru că te plac pe tine, nu pentru tatăl tău.
- Dovedeşte-o. - Poftim?
După cum îmi dau seamă o putem face în două feluri.
Putem sta aici să dicutăm vreo două ore şi să ne întrebăm
cum ar fi dacă am fi singuri sau putem trece direct la fapte.
- Trage pe dreapta şi vino după mine. - Nu, tu ar trebui să vii după mine.
Nu ştii unde să te duci.
Ce faci?
Tu mi-ai dat adresa, ţii minte?
Haide.
Unde te duci?
Trebuie să mă-ntorc.
- Vreau să te mai văd. - Te sun eu.
Ia-o uşurel. Mă laşi pe mine să vorbesc,da?
Bună dimineaţa,domnule. Colonel Lawrence vă aşteaptă.
Mulţumesc.
- Îmi pare bine să te văd, Alan. - Paul.
El ce cauta aici?
- Ce-i asta? - Mi-e teamă că e ceva oficial.
- Unde e arma, ticălosule? - Eşti foarte delicat.
- Unde e afurisitul ăla de Tokarev? - Du-te naiba!
Ne trebuie arma. Face parte dintr-o anchetare a unei crime.
Nu trebuie să răspund la nici o întrebare idioată şi n-o să răspund.
Ascultă-mă, Paul. Tragi de timp. Poate să obţină o aprobare federală.
- Lasă-l. - Nu vreau să se ajungă la asta.
O să-l compar cu gloanţele trase în seara aceea.
Dacă nu se potrivesc, ţi-l dau înapoi, iar individul ăsta o să te lase în pace.
- Nu-l mai am. - Unde e?
L-am pierdut la o partidă de pocher acum vreo două săptămâni.
- La cine a ajuns? - Nu e treaba ta.
- Ba e treaba mea! - Afară din biroul meu! Acum!
- Haide! - Am spus să mergem!
N-o să stai la Presidio o veşnicie iar eu o să te aştept şi când pleci
o să ma-fig drept un curul tău.
N-o să vă las să-l apăraţi din nou. Înţelegeţi?
Sunt impresionat. Ai procedat ca un profesionist.
Dacă continuaţi să-l acoperiţi, o să avem probleme grave.
Chiar şi într-un cap gol ca al tău,
îşi mai face loc câte un gând din când în când.
Poate că nu avem nevoie de pistol.
Poate că deja avem glonţul.
Ai grijă. Nu te strădui prea mult. S-ar putea să strici ceva.
- Bună ziua, domnule. - Pe loc repaus, sergent.
După ce ai reparat percutorul pistolului colonelului l-ai probat?
Da, domnule. Am tras de câteva ori.
Mai ai cumva vreunul din gloanţe?
Ar trebui să fie pe fundul butoiului.
Şi este uşor de reperat.
Gloanţele unui Tokarev n-au decât 7.62 mm.
Ar trebui să iasă în evidentă
fată de cele de 45 şi 9 mm.
Uite unul aici.
Ăsta e de la pistolul Tokarev al colonelului Lawrence.
Mulţumesc, sergent.
Dacă ăsta se potriveşte cu glonţul scos din omul meu şi poliţistul tău,
promite-mi că nu vei trece peste mine.
- Sigur. - Încă ceva.
Dacă nu se potriveşte vreau să-l laşi în pace pe Lawrence.
Accepţi sau nu.
S-a făcut.
- Greu de înţeles. - Cu bani mulţi.
- Şi? - N-o să vă rog să veniţi.
Probabil că nu v-ar plăcea dacă aţi veni. Dar dacă vreţi nu-i nici o problemă.
Eşti numai miere, băiete.
Ia-mă de la muzeu.
În Războiul Civil au fost ucişi mai mulţi
soldaţi americani decât în oricare alt război.
- Cum aşa? - Pentru că ambele părti erau americani.
Cam urâtă treabă asta.
Steagul ăsta s-a aflat la Fort Sumler în 1861 când a început războiul.
- Ce e asta? - Nu te interesează asta. Vino aici.
Obligă-l să-ţi spună ce e.
- Nu-l asculta. E nebun.
Aia e medalia de onoare. Cea mai înaltă distincţie militară.
L-ai lăsat să intre aici?
Julius, uită-te mai de aproape la fotografia aia de acolo.
Bărbatul din dreapta e Lyndon Johnson. A fost preşedintele SUA.
Soldatul de lângă el a câştigat medalia aia.
Aici nu există nici un fel de pază?
- Poate intra oricine de pe stradă? - Nu ţi se pare cunoscut soldatul acela?
Nu era nici pe departe aşa urât atunci.
Drace!
Da, relicva din faţa ta e sergent major Ross Maclure, la pensie.
Întreabă-l cum a câştigat medalia de onoare.
Câţi ani ai Julius?
- Opt ani. - Vrei să apuci să ai nouă?
Evident n-a câştigat-o pentru farmecul lui, a câştigat-o în Vietnam.În junglă.
Când a fost despărţit de unitatea lui...
a găsit un ofiţer rănit, care era pe moarte.
Aşa că l-a luat şi
s-a îndreptat spre liniile americane.
Pe drum s-au întâlnit cu un grup inamic.
Se pregăteau să atace o patrulă americană.
L-a lăsat jos pe ofiţer şi...
i-a atacat cu un M-16 şi câteva grenade.
Era unul împotriva la 50.
- 50? - Da, şi i-a curăţat pe toţi.
Şi în pofida faptului că era rănit,
s-a întors l-a luat pe ofiţer şi l-a dus într-un loc sigur.
- Ce pistol e ăsta? - E un 45
Ofiţerul acela rănit i l-a dat pentru că i-a salvat viaţa.
- Ce e Vietnam? - Un loc unde noi am dus un război.
- N-am auzit niciodată de el. - S-a întâmplat.
I-am bătut măr?
Vreau să-i mulţumiţi dlui sergent major că şi-a sacrificat timpul cu noi.
Mulţumim, dle sergent major!
Copii, veniţi oricând vreţi.
I-am bătut?
- Mulţumesc foarte mult! - N-ai pentru ce.
Trebuia să-ţi las fundu' ăla de scotch în junglă!
Scotch-ul e o băutură. Cel născut în scoţia se numeşte scoţian.
Data viitoare când o să fii pe moarte cheamă naibii un taxi.
Se pare că nu putem discuta fără ca unul dintre noi să se înfurie.
Nu mai e o fetiţă, în caz că n-ai observat. Poate că nu vrei să crească.
Se întâlneşte cu Jay Austin. Ţi-l aminteşti?
Tânărul care l-a băgat pe Paul Lawrence la răcoare?
Da. Niciodată nu mi-a plăcut Lawrence. E un nemernic.
Mă ajuţi enorm! Acum, Austin e poliţist.
Femeia care a fost ucisă?
Era cu Austin când l-au arestat pe Lawrence.
Gândul să-l doboare pe Lawrence după toţi anii ăştia îl incită.
- Lawrence e implicat? - Nu ştiu.
Arma folosită e un Tokarev.
Lawrence are una, dar susţine că a pierdut-o la pocher.
Şi a pierdut-o?
- Lawrence nu vorbeşte. - Atunci, poate Austin are dreptate.
- Nu vreau că Donna să se întâlnească cu el. - Dar asta nu depinde de tine, nu?
Singurul motiv pentru care se vede cu el, e pentru că mă opun eu.
- Dacă e aşa, spune-i că-l placi. - Poate o să renunţe.
Nu-i pentru ea.
Tu ai asculta dacă ţi s-ar spune să nu te vezi cu cineva?
Asta e altceva.
Sigur că da. Poate că vezi îm el o bucată din tine.
Ce vrei să spui?
Am văzut pe cineva umblând cu un manual de ordine în buzunarul de la spate.
şi mi-am spus că armata a găsit, în sfârşit o cale să mă aranjeze.
Dar n-ai ajuns aşa rău. A durat ceva, dar...
Poate că Austin are nevoie de puţin timp.
- E cineva acasă? - Da. Sunt aici.
- Ce mai faceţi? - Tot nemulţumit?
- Tot mai ai gura mare? - Cred că da.
Închipuieşte-ţi!
Puţin timp.
Dl. Peale vă primeşte acum.
- El e inspector Austin, dle Peale. - Jay Austin.
Dânsul e col. Caldwell, comandantul poliţiei militare de la Presidio.
Bună, sunt Arthur Peale.
Pot să vă ofer ceva? Bere, cafea?
- Nu, mulţumesc. - El e asistentul meu, Mark Wallach.
- Încântat. - Eu vreau cafea, Mark.
Cu ce vă pot ajuta?
Aş vrea să vă pun câteva întrebări.
Bănuiesc că-i vorba despre maşina mea. Aţi găsit-o?
Lincoln-ul tău a fost implicat într-un caz de crima marţi dimineaţa.
Ăla care era pe prima pagină în Chronicle?
- Mi-e teamă că da. - Mark, ai auzit asta?
Lincoln-ul a fost implicat într-o crimă la Presidio.
- Glumeşti! - Când aţi folosit ultima oară maşina?
- E maşina soţiei mele. - Ne-am dus în oraş să luăm cina.
Am lăsat maşina aici şi am mers acasă. A doua zi dimineaţa, dispăruse.
- Ce este Transcorp? - Suntem un holding foarte diversificat.
Destul de diversificat în acest moment.
Un lanţ de magazine de bijuterii, vreo câteva mall-uri, cam aşa ceva.
La ce restaurant aţi fost cu soţia dvs?
La Jake's, un loc unde se mănâncă mâncare marină ca pe Broadway.
- Cât de departe e de aici? - Mulţumim, dle Peale.
Maşina dvs se repară la garajul din strada Fourth Street.
Spuneţi-i soţiei dvs că probabil o să i-o dăm înapoi în 90 de zile.
Lăsaţi maşina. Sper să aflaţi cine i-a împuscat pe oamenii ăia.
Mulţumesc.
De ce te grăbeai aşa să pleci de acolo? Întârzii la stilist?
Dvs daţi importantă, cui îi aparţine o jurisdicţie.
Asta e jurisdicţia mea. Conduceam o anchetă.
- Aia era o anchetă?! "Scuzaţi-mă că mvă deranjăm, dle Peale,
"dar maşina dvs a fost implicată într-o crimă, ne pare rău!"
Dle colonel, poate vă e greu să înţelegeţi,
dar aici nu dvs. comandaţi.
Dacă nu te grăbeai aşa să pleci, ai fi văzut ce era pe masă.
L-am întors pe Peale pe toate părţile de o sută de ori.
Nu-l plac, dar e curat.
Când termini raportul balistic despre glonţul tras cu pistolul Tokarev?
- În câteva ore. - Bine.
Haide să-ţi fac cinste cu o ceaşcă de cafea.
Glumiţi?
Nu glumesc.
Vreau să discut cu tine despre Donna.
Chiar aveţi de gând să mă întrebaţi ce intenţii am?
Exact asta o să fac.
- Dle colonel, sunteţi o figură. - Ce e aşa amuzant?
Care e treaba, maiorule?
- Vreţi să plecăm? - Nu. După ce-mi beau cafeaua.
- Deci... - Haide, maiorule.
Vorbesc cu tine.
- Las-o baltă, băiete. - Poftim, maiorule?
- Am spus s-o laşi baltă. - Am auzit bine ce-a spus maiorul?
Mi-a dat MIE un ordin?
Puţi, maiorule.
- A ce miroase? - A outze stătute?
Ce-o să faci acum, maiorule?
Sigur vrei să te baţi? Pentru că n-o să-mi folosesc decât degetul mare.
- Degetul? - Degetul drept.
Stângul e mult prea puternic pentru tine.
Haide!
Băieţi...
Nu vă băgaţi!
- Sus,omule! - Haide!
I-o trag!
Vezi frunzuliţele astea de stejar? Sunt de argint.
Asta înseamnă că sunt locotenent-colonel.
Dacă erau de aur, atunci aş fi fost maior. Înţelegi?
- Da, dle. - Bine.
Altădată când o să vezi un ofiţer din armată,
o să fii în stare să-i recunoşti gradul,
n-o să se înfurie şi n-o să te rănească.
- Înţeles? - Da, dle.
- Mulţumesc. - În legătură cu fiica dvs, dle...
Vreau să ştiţi că intenţiile mele sunt foarte onorabile.
Îmi place locul ăsta.
Soldaţi din toate războaiele stau împreună.
Soldaţii trebuie să se odihnească împreună, şi-au câştigat liniştea.
Mi-am ales un loc drăguţ acolo.
În 1962 au închis cimitirul, dar am obţinut o permisiune specială.
Stau chiar lângă un caporal din războiul Hispano-American.
Doamne, ce-o să ne mai povestim!
O să-i spun: "Ascultă caporal, nu-mi mai povesti despre tunurile alea.
"În Vietnam aveam mine Claymores, AK-47.
Astea erau arme adevărate".
- Tata te-a pus să vorbeşti cu mine, nu? - Nu, a fost ideea mea.
Voi doi chiar vă certaţi zilnic?
Da... Câteodată e ca şi cum aş vorbi cu pereţii.
Ştiu că e încăpăţânat. Desigur, tu nu eşti, nu?
- Îl placi pe puştiul ăsta, Austin? - Da.
Ne-am întâlnit de multe ori.
Eşti sigură că n-o faci doar ca să-l scoţi din sărite pe bătrân?
Poate că la început, da. Ştii că vrea să mă mărit cu cpt. Gordon.
- Şi tu vrei asta? - Sigur că nu.
- Atunci să se însoare EL cu Gordon. - Asta i-am spus şi eu.
Individul ăsta e altfel. Pur şi simplu... mă sperie.
- De ce? - Nu ştiu.
Devine prea apropiat.
Nu de el ţi-e teamă, ci de tine.
- Sunt urât, dar nu sunt prost. - Eu cred că eşti minunat.
Bună ziua, dle colonel.
- Ai cheile de la depozit? - Da, dle.
Da.
E ceea ce cred eu că e,ticălosule?
În legătură cu pachetul pe care ai vrut să-l localizez.
L-am găsit. Poţi să-l iei din cartierul chinzesc, Washington 1412.
Grăbeşte-te. Nu cred c-o să stea prea mult acolo. Mulţumesc.
- Surpriză! - Nu poţi să mă arestezi.
Te înşeli! Nu eşti la Presidio ci în lumea reală.
Nu eşti colonel, ci doar un alt ticălos şi-ţi sunt dator.
- Nu poţi s-o faci. - Ia ghici? Am un mandat.
Un glonţ tras de Tokarev-ul tău, un raport balistic care spune că
e cel care a ucis-o pe Patti Jean.
Ştii ce mi-ar plăcea?
Să te împotriveşti arestării. Doar puţin.
Doamne, chiar mi-ar plăcea asta.
Ai dreptul să nu spui nimic, ai dreptul la un avocat...
Fufi de-aici!
Rahat!
Trebuia să ştiu şi eu. Mi-ai promis.
- A fugit. L-am urmărit. - Ţi-ai dat cuvântul!
Aveam un raport balistic pozitiv şi un motiv clar pentru a-l aresta.
- Îţi dai seama ce-ai făcut? - Da, am prins ucigaşul.
A dovedit-o singur, fugind.
Poţi să-mi spui de ce a spart Clubul Ofiţerilor?
Lawrence singur nu putea face asta!
Ţi-ai confecţionat motivul de a-l aresta. Eşti nemaipomenit!
Vă înşelaţi în privinţa lui Lawrence. E implicat în toată povestea asta.
Nu m-am înşelat în privinţa lui. Niciodată nu l-am plăcut.
Atunci de ce nu m-aţi susţinut în noaptea în care l-am arestat?
Pentru că încălcaseşi legea. Tu erai poliţistul şi el era băiatul rău.
Tot nu înţelegi, nu?
Crezi că Lawrence e singurul implicat în povestea asta?
Am încercat să-ţi spun, după ce am plecat din biroul lui Peale,
despre cartonaşele pentru pahare.
Cartonaşe?
- Da... - Din barul Caravelle din Saigon.
- L-ai verificat pe Peal, nu? - Ţi-am spus, e curat.
Dacă n-a fost condamnat niciodată, e curat?
I-ai verificat dosarul militar?
- N-a fost în armată. - Dar are amintiri din Vietnam.
Nu, colecţionează cartonaşe.
Am verificat singur, cu oamenii mei.
Peale a lucrat în CIA. A fost consilier în Long Binh,
în acelaşi timp când a fost şi Lawrence acolo.
- Se cunoşteau? - Tu ce naiba crezi?
De unde naiba să ştiu?
Astea sunt secrete militare! De unde naiba era să ştiu?
Ştiu doar că cine a spart magazia căuta ceva ce-şi dorea foarte tare.
Doamne... Apa!
Una dintre plante avea apă, restul erau uscate.
Era o sticlă de apă goală în magazia pe care Mueller n-o deschisese niciodată.
- Şi Mueller? Are alibi. - L-am verificat chiar eu.
De ce ar fi spart uşa? Avea cheie.
Dacă te interesează, am adresa companiei de apă.
- Deschid la ora 9:00. - Vin să vă iau de acasă la, 8:30.
Am... La naiba!
- Lăsaţi-vă condus de mine, bine? - Nu, nu e bine.
Vreau să ştiu cum o să faci.
Doar nu vrem să prevenim pe cineva.
Mă pricep la asta.
Bună.
Îl caut pe dispecer.
- Ai găsit-o omule. O cheamă Gloria.
Gloria.
- Îi urmăreşti pe "The Dead"? - Peste tot. Şi tu?
Da. Prima dată i-am văzut în 73 la Winterland.
- M-au înebunit. - De atunci sunt fan.
- Asta e tare! Ai fost la concertele lui Oakland, New Year?
La toate cele şase concerte. Am dormit în parcare.
- A fost grozav. - Câte ai văzut?
La Anaheim a fost al 179-lea.
Prietenul meu n-a pierdut nici unul în patru ani.
Eu nu pot să fac asta din cauza serviciului.
Cine e generalul Washington?
- Tatăl meu. - Ce pacoste!
- Mie-mi spui! - Îi place muzica lentă?
Tu ce crezi?
Gloria, e cam jenant, dar...
Săptămâna trecută am împrumutat maşina tatălui meu,
am parcat-o în faţa Clubului Ofiţerilor de la garnizoană Presidio,
şi când m-am întors o lovise cineva.
Nu-i mare lucru, dar îmi amintesc că am văzut un camion de-al vostru.
Mă gândeam că poate şoferul a văzut ceva.
Nu mă crede. Zice că eu am lovit-o.
- Niciodată nu te crede, nu? - Al tău e altfel?
N-ai auzit-o de la mine.
La Clubul Ofiţerilor de la Presidio?
Livrările se fac în fiecare marţi. Numele şoferului e Spota.
- Astăzi lucrează? E liber, - Îl găseşti mâine dimineaţă, la 8:30.
- Are şi un nume mic? - Tu ai?
- Jay. - Îl cheamă George.
Îmi place mai mult al tău.
Ştiu că-ţi cer prea mult, dar ai putea să-mi dai adresa lui?
- Promit că nu-ţi fac greutăţi. - Ştiu şi eu...
Uită-te la el. Seamănă cu cineva care o să aştepte până mâine dimineaţă?
732 Vermont. Nu ştii de la mine!
- Am înţeles. - Mulţumesc.
- Pot să-ţi trimit ceva aici? - Sigur.
Am o copie de contrabandă la concertul lui Dylan de la Meadowlands.
O să-ţi trimit o copie.
- Nu ştiu ce să spun... - Doar mulţumesc.
Ăştia ca noi trebuie să rămână uniţi.
Mai târziu.
- Generale... - Colonel.
Ar trebui să vă înseninaţi.
O să încerc.
Individul care distribuie apă la Clubul Ofiţerilor se numeşte Spota.
- George Spota? - Da. De unde ştiţi?
Era un sergent George Spota care era sub comanda lui Lawrence în Long Binh.
Poate că e acelaşi.
E ziua lui liberă dar vine mâine dimineaţă la 8:30.
Apa a fost livrată la Presidio în aceeaşi zi în care a fost ucisă Patti Jean.
- Ce naiba e "The Dead"? - N-ai înţelege.
Pune-mă la încercare.
- The Grateful Dead. - The Grateful Dead?
- Grateful Dead. - Nu înţeleg.
Ce surpriză!
Vreau să verific ceva când mă întorc.
- Ce? - O să-ţi spun mâine.
Asta e bine. E ceva ce n-am verificat nici eu.
Mâine.
Nu-mi plăcea.
De câte ori îmi făceam un prieten,
tata primea noi ordine şi trebuia să plecăm.
Leavenworth, Kansas.
Era deosebit în timpul verii.
Şi cine ar putea uita Crăciunurile de la Fort Bragg?
Ce se petrece acolo? La ce te gândeşti?
Ceea ce am făcut a fost destul de bun pentru tine, Donna?
Ce vrei să spui?
Nu ştiu cum să-ţi spun, aşa că, o s-o spun, pur şi simplu.
Ceea ce am făcut noi a fost grozav.
A fost un joc?
Asta e o nebunie pentru că ar trebui să fie perfect pentru mine.
Cred că încerc să-ţi spun că ţin foarte mult la tine.
Doar că nu prea ştiu s-o spun, atâta tot.
Cu Gareth Wooten, vă rog.
Wooten? Sunt Alan Caldwell.
Bine... Cum merg lucrurile la Langley?
Ai grijă, o să te doară în fund dacă tot stai la birou.
Vreau să-mi faci o favoare.
E o corporaţie care se numeşte Transcorp.
T-R-A-N... Ştiu că ştii să scrii.
Apasă pe un buton şi spune-mi ce companii are.
Mulţumesc. Apreciez ce-ai făcut.
Transmite-i salutări Lindei.
Nu, nu suntem chit.
Spune-i că a făcut o greşeală.
Încă arăt mai bine ca tine. La revedere.
- Acum putem să plecăm? - Abia mi-am comandat băutura.
- Te rog, putem să plecăm? - Îmi acorzi dansul ăsta?
Las-o!
Cpt. Gordon el e inspectorul Austin. E poliţist.
- Eşti foarte nepoliticos, Jay. - Nu-ţi place aici?
- Nu, nu-mi place, tâmpitule. - Ce-ai spus?
De ce faci asta?
- Nu vreau să fac asta. - Te-am întrebat ceva, dle!
Da, te-am auzit.
Trebuie să forţezi nota, nu? Până la limită, tot timpul.
Poate că noi doi ar trebui să ieşim afară.
Trebuie să mă bat cu ticălosul ăsta pentru mâna ta?
Vrei să mergem afară şi să rezolvăm problema asta ca nişte gentlemani?
- Oricum vrei tu. Regulamentul marchizului de Queensberry.
Asta voiai să vezi?
Linişteşte-te, colonele. Am terminat.
Indiferent care erau intenţiile mele, dă-le încolo!
E periculoasă.
Chiar eşti o figură!
De ce naiba l-ai adus acolo?
- De ce n-ai aruncat o grenadă? - Ar fi fost mai rapid.
- Lasă-mă în pace. - Eşti mândră de tine?
De ce nu-ţi pui ţie întrebarea asta?
- Ce? - Tu ai aranjat totul, nu eu.
Despre ce naiba vorbeşti?
Cu cine pot să mă văd, cu cine nu pot!
Probabil că ţi-ai notat toată chestia asta.
Niciodată nu mmă întrebi ce vreau. Întodeauna îmi spui ce vrei tu.
Am noutăţi pentru tine, colonele. Nu m-am înrolat în armata ta.
- Eu hotărăsc ce fac. - Şi te descurci minunat.
Fără nici un ajutor de la dumneata, domnule, doar reguli.
Tu hotărăşti ce e corect şi ce nu.
- E ridicol. - Nu-mi întoarce spatele!
- Nu vreau să-ţi ascult prostiile. - E perfect.
Ai terminat de vorbit, aşa că nu mai e nimic de spus.
- Exact! - Eşti un laş!
- Destul! - Niciodată nu e de ajuns.
De ce ţi-e teamă?
- Crezi că sunt ca ea? - Încetează!
Şi ei i-ai întors spatele, nu-i aşa?
- Încetează! - A fost vina ta, ticălosule!
Fă-o!
Colonele! Doamne... Ce naiba faci?
- Mă îmbăt. - Ce ţi se pare că fac?
- Mi se pare că te-ai îmbătat deja. - Da... O să mă îmbăt.
Mă duc sus, pe acoperiş.
- De ce? - De la fereastra ta mă doare fundul.
- De ce nu vii înăuntru? - Pentru că sunt afară.
- Ştii cât e ceasul? - Cui îi pasă?
Sunt sigur că nu-i pasă nimănui.
- Ai băut-o singur? - Da.
- Poţi s-o păstrezi pe aia. - Mulţumesc.
- Am pierdut-o. - Pe cine?
Donna.
N-ai pierdut-o. A crescut.
- Trebuie să accepţi asta. - Da? Mă urăşte.
- Nu te urăşte. - Vrea să te facă să fii mândru de ea.
Câteodată nu e uşor. Vrei ca oamenii să fie perfecţi.
Nu e prea multă perfecţiune în preajmă.
- Ştii cât de mult o iubesc? - Da, ştiu.
Nu contează ce ştiu eu. Important e ce ştie EA.
Când i-ai spus ultima dată?
Ştie.
Cunosc clădiri cărora le vorbeşti mai uşor decât ţie.
Pistolul ăla pe care l-ai îndreptat spre mine era al meu?
- Da. - L-am luat din muzeu.
- De ce? - Am vrut să-l ţin o vreme.
Pentru ce?
Am avut motivele mele. Dă-mi şi mie din aia.
Câteodată cred că a fost mai uşor să câştig medalia aia decât s-o port.
Crezi că dă vreunul doi bani pe noi?
Eu dau doi bani pe ei. Asta contează.
Ştii ce cred?
Cred că America e ca o casă mare, modernă,
iar noi suntem dobermanii de pază.
- Dobermani de pază? - Da, un tip care aude un zgomot jos,
e foarte fericit să aibă un câine mare şi urât, nu?
Dar a doua zi când îi vin prietenii, îşi încuie uşa.
De ce? Pentru că deranjează.
Dar noaptea îşi descuie câinele, ca să-i apere căsoiul.
Dacă intră careva şi câinele nu-l muscă de fund,
tipul rulează un ziar şi i-l aruncă direct în gură.
Da, cam aşa e.
O să-ţi mai spun şi altceva.
Îmi amintesc de parcă ar fi ieri.
Aveam 10 ani, bătrânul meu fusese concediat din nou, vine acasă şi spune:
"Plecăm din Scoţia, ne ducem în America."
Şi mi-a dat o carte de Thomas Jefferson.
Am citit-o toată.Pe urmă îmi amintesc că eram pe puntea vasului.
Bătrânul meu tipă: "Uite-o!"
Vedeam peste balustradă. Era Statuia Libertăţii.
Culoarea aia verde de pe faţa ei...
Chiar e frumoasă!
În orice caz,aşa văd eu America.
De asta sunt eu soldat.
Nu trebuie să primim mulţumiri de la nimeni.
Pentru că asta nu e important.
Sau asta.
Sergent major...
- Sunt beat criţă. - Ca un ticălos.
Avea o privire... Era speriat.
Nu l-am mai văzut niciodată aşa.
Toată viaţa mea m-a învăţat
să nu spun niciodată prea mult.
Să n-arăt prea mult. Să nu-mi pierd niciodată controlul.
Şi funcţionează.
Nimeni nu te poate face să suferi, dacă nu primeşti pe nimeni în sufletul tău.
Trebuie să am încredere în el pentru că m-a învăţat de bine.
Chiar încearcă să mă tină deoparte şi asta mă doare.
Asta fac şi cu tine.
Continuă...
Am încercat să nu-mi pierd controlul.
Am putut să mă culc cu tine atâta timp cât se respectau condiţiile mele.
Şi era bine aşa.
Doar că,cu cât stăteam mai mult cu tine,
cu atât mă speriam mai mult.
De asta m-am purtat aşa la Clubul Ofiţerilor.
Nu mai puteam să fug de tine.
Voiam să fugi tu de mine.
Nu vreau să te mai fac să suferi aşa pentru că...
Pentru că...
Pentru că te iubesc.
Ai întârziat zece minute.
Am o veste bună şi una proastă.
- Care e vestea bună? - Donna e iubita mea.
Asta e vestea bună?
- Da... Vestea proastă e c-o iubesc. - Şi eu la fel.
O să stăm aici toată dimineaţa discutând viaţa mea personală?
- Nu. - Bine.
Maşina care l-a ucis pe Lawrence era pe numele lui George Spota.
Arthur Peale deţine compania Black Mountain Water.
E cel din al doilea camion, numărul 68.
- Îl recunoaşteţi? - Da, e sergentul Spota.
Chiar în faţa tuturor.
Întotdeauna e calea cea mai sigură. Nimic ascuns.
Căpitane,de unde ai venit?
Am un contract de la Clark, dle.
Pentru Filipine?
Da. De la Clark Air Force base, dle colonel.
- Haideţi că pleacă. - Mulţumesc.
- Ce e în Filipine? - Nu ştiu, dar e ceva.
De ce să luăm apă din Filipine?
E altceva decât apă în bidonul ăla. Ceva pentru care ai omorî un om.
Apa vine din Filipine şi e livrată lui Spota.
Spota o livrează companiei de îmbuteliat apă.
Dar face o greşeală.
Livrează bidonul care nu trebuie la Clubul Ofiţerilor.
Când îşi dă seama ce a făcut, reface traseul pas cu pas şi ajunge aici.
Patti Jean îl surprinde şi el o împuşca.
Vreau să ştiu ce e în bidonul ăla.
La ce vă gândiţi?
Lipseşte o piesă.
E ceva în legătură cu Filipine. Mai e mâna cuiva aici.
Lipseşte o piesă.
Peale, Lawrence, Spota... Cu toţii se cunoşteau în Vietnam.
Cu toţii sunt implicaţi în asta. Ce lipseşte?
Oh, rahat!
A luptat cu Lawrence în Vietnam.
Le trebuie un om ca el.
Cunoaşte toţi administratorii din Orient.
A plecat toată lumea. Suntem în siguranţă.
Sunt de bună calitate. Trimite-i o telegramă prietenului nostru în Manila.
Poţi să-i spui că iese din afacere.
- Ce cauţi aici? - Mi-ai spus că n-o să fie victime.
- Nu trebuia să fie rănit nimeni. - Şi fata rănită?
- Cu Lawrence am rezolvat. - Nu-i destul. S-a terminat.
E puţin cam târziu pentru mustrări de conştiinţă, nu crezi?
- S-a terminat! - Cine mai eşti şi tu?
Sunt infanterist, băiete.
Războiul s-a terminat de mult, moşule. Nimănui nu-i pasă.
Întoarce-te la muzeul tău şi joacă-te de-a soldaţii.
Dacă mai deschizi o dată gura, îţi îndes capul în fund.
Unde vă duceţi?
La naiba! Ticălosul!
Haideţi, e ridicol.
Sunt sigur că putem ajunge la o înţelegere.
Ne pare rău pentru ce s-a întâmplat, dar asta e, nu mai avem ce face.
Se pare că nu înţelegi. S-a terminat!
Şi ce crezi c-o să realizezi?
O să îndrept lucrurile.
Vreţi să declanşaţi blestemata aia de alarmă?
Poftim! O să aveţi nevoie de ăsta.
- Vrea bani mai mulţi. - Nu-mi placi. Spune-i că nu-l plac.
Haide! Deschide-o!
Ştiu că n-ai vrut să fii implicat în asta.
Ştiu că eşti un om de onoare,
dar Lawrence te avea cu ceva la mână din Vietnam,
ceva în legătură cu piaţa neagră. Nu cunosc şi nici nu-mi pasă.
Dar ai făcut o greşeală cu mult timp în urmă.
N-ai vrut să-ţi compromiţi numele, aşa că ai fost de acord.
Pot să-ţi împărtăşesc sentimentele,
dar nu există nici un motiv să distrugi totul acum
şi o dată cu asta şi numele tău.
N-o să reuşeşti decât să-ţi faci rău ţie însuti, precum şi celorlalţi.
Nu mai dau doi bani pe mine. O să îndrept lucrurile.
A intrat cineva! Să plecăm naibii de aici!
Greşit!
Se pare că suntem din nou la ananghie, colonele.
Pentru Dumnezeu, de ce ai făcut-o?
Nu mai contează.
Am dat-o în bară.
O să îndrept lucrurile.
Nu!
Nu face asta!
Vreau să faci ceva pentru mine.
Ce?
Fă-ţi raportul peste 48 de ore.
Aşa o să am timp să-l îngrop cu onoruri.
Indiferent ce-a făcut, merită asta.
- Te rog. - Bine.
Mulţumesc.
Nici unul dintre noi cei care l-am cunoscut pe sergent major Ross Maclure,
n-ar putea spune că a fost perfect.
Acum, numai Dumnezeu îl poate judeca.
Eu n-o s-o fac şi nici n-o să cer scuze în numele lui.
A fost prietenul meu.
A fost un soldat.
Glumeam împreună spunând
că a fi în armată nu e o chestiune de viaţă şi de moarte.
E mult mai important decât atât.
Ne-am cunoscut în Vietnam.
Era sergentul meu şi eu eram locotenentul lui.
Nici astăzi nu ştiu cine era subalternul.
A fost norocul lui să fie erou într-un război care n-a plăcut nimănui.
Mi-a spus că i-a fost mult mai uşor
să câştige medalia decât s-o poarte.
E a doua oară,
când pierd pe cineva care însemna totul pentru mine.
De câte ori vin aici,
aud numai liniştea şi simt un gol în suflet.
Maclure auzea altceva. Sper că era de bine pentru el.
Voiam să-i fi putut spune
Şi acum, că s-a dus, îmi dau seama
că n-ar trebui să rămână nimic nespus.
Nici chiar între oameni care nu pot spune uşor lucrurile.
Iată-ne aici, în locul
pe care l-a iubit atât de mult.
Să ne luăm adio.
După cum îl cunosc pe Maclure,
ar fi nerăbdător să-şi vadă de drum.
Pregătiţi...
Ochiţi...
Foc!
Luaţi drapelul.
Donna, aş vrea să iei tu ăsta.
Vrei să ne plimbăm?
Da, mi-ar plăcea foarte mult.
Haide!
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania