Hai odată!
Vă rugăm, ridicaţi tichetul.
- Arthur Brennan. - Bine.
Unde vreţi să călătoriţi, dle Brennan?
Tokyo.
Când v-aţi rezervat biletul?
- Aseară. - Lasă-mă să te ajut.
Uite-l.
Vreţi să vă rezervaţi zborul de întoarcere acum?
- Nu. - Bine.
- Vă rog, aşezaţi-vă bagajele aici. - Nu am bagaje.
Doar bagajul de mână. Bine, totul e pregătit.
Zborul va pleca de la poarta 43. Îmbarcarea începe într-o oră.
Vă doresc un zbor plăcut.
Bună.
Vă rog, daţi-vă înapoi.
Bună ziua, doamnelor şi domnilor. Bun venit la bordul aeronavei ANA.
Acesta este un zbor code-shared cu partenerii noştri, Star Lines.
D-le, sunteţi sigur că nu doriţi nimic de mâncare?
- Da, nu mi-e foame. - Anunţaţi-ne dacă vă răzgândiţi.
VIAŢA CE ŢI-A FOST DATĂ DE PĂRINŢII TĂI E PREŢIOASĂ
O dată în plus, meditează la părinţii tăi, la fraţii tăi, la copiii tăi.
Gândeşte-te la ei, nu suferi singur.
Ai o viaţă fericită? Sau una dificilă? Lumea nu e plină doar de lucruri dificile.
Există multe lucruri care sunt distractive.
Te rog, mai gândeşte-te, ca să îţi faci viaţa fericită.
Vei reuşi să găseşti ceva. Ai o singură viaţă, ai grijă de ea.
INTRAREA INTERZISĂ
Hei.
Hei!
Scuză-mă.
Hei.
Te simţi bine?
Apă?
Uşurel. Încet.
Te-ai rătăcit?
Da. Nu găsesc ieşirea.
Te rog. Te rog, ajută-mă.
Bine, uite. Ascultă-mă.
Poteca e chiar acolo. Bine? Ia-o pe acolo.
O să te scoată de aici. Drept în faţă.
N-a găsit poteca.
Eşti cu cineva?
Nu.
Mulţumesc.
- Trebuie s-o găsesc. - Bine. Pe aici trebuie să fie.
Am mers în direcţia aceea. N-am găsit nici o potecă.
- Tu nu vrei să pleci. - Ba da.
- Ai venit aici singur. - Te rog.
Vreau să merg acasă, la familia mea.
Pe aici.
Ascultă, ai... Ai un telefon mobil?
Chiar dacă aş avea, n-ar avea semnal.
- Ai venit cu maşina ta aici? - Nu.
- Şi cum te vei duce la spital? - Mă voi duce.
Bine.
Asta e.
- Poteca. - Potecă?
- E poteca. - Da?
Da, da. Bine.
Văd. Văd potecă.
Mergi pe ea în direcţia aceea.
O să te ducă înapoi în parcare. Bine?
Da. Da.
Du-te.
- Du-te. - Mulţumesc. Mulţumesc.
- Mulţumesc. - Bine. Du-te.
Du-te.
Hei! Hei!
Aşteaptă!
Am uitat ceva în palton.
Nu e poteca bună.
Cred că o să-ţi placă. Casa e uimitoare.
Exact. E foarte retrasă.
Bine. Sună grozav.
Ne putem întâlni mâine, la domiciliul vânzătorului.
La ora opt. Perfect.
Mulţumesc. Pa!
Ce s-a întâmplat?
Rezervorul a deversat.
- Am nişte d-alea. - Ce d-alea?
Şerveţele umede.
- Bun. - Poftim.
Mulţumesc.
Mâine am altă prezentare de casă.
Am auzit. E grozav.
E chiar lângă facultate. Aş putea să trec pe acolo după aceea.
Mâine sunt cam ocupat.
Atunci ce zici de un prânz rapid? Aş putea să iau ceva pe drum.
Chiar nu am timp mâine.
Bine. Lasă.
Poţi să te uiţi dacă e în torpedou rujul meu?
Sigur că da.
Nu e.
Nu, nu e aici.
Ce faci?
- Dumnezeule, Joan. - Te-ai uitat bine?
- Păi? Ăla e? - Da.
- Nu l-am văzut. - Pentru că nu te-ai uitat.
- Doar m-ai văzut. - Las-o baltă.
Aşa ai făcut şi cu praful de copt.
- Cu praful de copt? - Las-o baltă.
Nu, e limpede că nu vrei să o lăsăm baltă. Ce-i cu praful de copt?
Era chiar acolo, în cămară.
- Chiar în faţa ta. - Dumnezeule mare, Joan.
Chiar vrei să ne certăm pe tema asta?
Nu-ţi pasă.
De ce nu-mi pasă?
Mereu eşti cu mintea în altă parte.
Şi ce gândire inovatoare m-a oprit din a-ţi găsi afurisitul de ruj?
- Hai, fă mişto de mine. - Când eşti atât de ridicolă, o meriţi.
- Tu conduci la întoarcere. - Grozav.
- Ce s-a întâmplat? - Păi, profesorul meu de practică,
în loc să trimită lucrarea mea, a trimis rezultatele mele de la Fantasy Footbal.
Şi eu care credeam că sunt greşite calculele mele.
Cel puţin asta explică de ce ai fost respins.
Aşa e.
- Ai de gând să o trimiţi iar? - Cine ştie? Poate.
Dar tu, Arthur?
- Articolul meu? - Da.
Cred că ar putea să aibă o şansă în publicaţiile cu tiraj mai mic.
Absolut. E un articol fantastic.
Mulţumesc. Vom vedea. Vom vedea.
Tu l-ai citit, Joan?
- L-ai citit? - Nu.
Ea nu citeşte lucrările mele.
Scuze.
E în regulă.
Eu nu-ţi evaluez casele.
Eu doar cred că ar trebui să urmărească alte oportunităţi,
în loc să tot aştepte să fie publicat.
Publicarea în revista potrivită poate face minuni
pentru cariera unui profesor asistent.
- La fel şi schimbarea profesiei. - Termină, Joan.
- Cu ce să termin? - Te rog.
Ţi se pare corect ca soţia ta să ducă tot greul
pentru ca tu să pretinzi că eşti un intelectual?
E corect, scumpule?
Vedeţi voi, minimalizarea mea
face minuni pentru stima de sine a lui Joan.
Acum, a avea o audienţă adânceşte acest efect.
Prin urmare, consideraţi prezenţa voastră din această seară medicinală.
- Nu, dragă? - Noroc. Noroc pentru asta.
Nu, Joan?
Bravo. Distruge-mi munca.
Nu mai putem continua aşa.
Hei. De când eşti aici?
De două zile.
De atunci eşti aşa?
Dă-mi cravata ta.
O să îngheţi de frig.
- Haide. - Ia haina.
- Nu vreau haina. - Te rog, ia haina.
Nu vreau haina.
Vreau să găsesc poteca. Haide.
Prinde-te de rădăcină.
De ce faci asta?
De ce vrei să mori?
Nu vreau să mor.
Atunci ce cauţi aici?
Treaba e că nu voiam să trăiesc.
Care e diferenţa?
Compania mea m-a trimis la evaluare...
...departamentul de cercetare...
...după ce am făcut o greşeală.
Am fost retrogadat.
Un job?
De aia faci asta?
Nu primeşti muncă adevărată. Nu vorbeşte nimeni cu tine.
Eşti prezent, dar de fapt nu eşti. Fără un job, nu pot să am grijă de familia mea.
În schimb, ai venit aici...
- Tu nu înţelegi cultura mea. - Nu.
Nu, nu o înţeleg.
Ce e?
Te simţi bine?
Doar o ameţeală.
Hei!
E cineva acolo?!
Hei!
Nu e nimeni.
Atunci ce s-a auzit?
- Tamashii. - Ce e "tamashii"?
Tamashii sunt spirite.
Sunt suflete care pribegesc prin această pădure până le vine vremea.
Aici, lucrurile nu sunt ceea ce par a fi.
Probabil a fost doar un animal.
Sunt foarte puţine animale în Aokigahara.
În acest caz, a fost unul din puţinele animale.
- Voi îi ziceţi purgatoriu la locul acesta. - De ce i-aş zice aşa?
Pentru că eşti american.
- Şi? - Tu crezi în Dumnezeu.
Sunt un om de ştiinţă.
- Există răspunsuri la asta în ştiinţă? - În ştiinţă există răspunsuri la orice.
Dar în Dumnezeu nu crezi?
Dumnezeu e mai mult creaţia noastră decât suntem noi creaţia lui.
Atunci... De ce să-ţi pui capăt vieţii?
Poftim?
Dacă nu Dumnezeu te aşteaptă dincolo, atunci cine?
De ce vrei să mori?
Sunt aici în scop turistic.
În scop turistic?
Ce e?
Nu ştiu cine naiba eşti, dar m-am oprit ca să te ajut.
- Te-ai oprit. - Da, m-am oprit.
Hei!
Nu mă pot mişca.
Pleacă de lângă mine.
Nu vreau ajutorul tău.
Din cauza... unui job?
Ai soţie şi copil la care să te duci acasă.
- Dar asta nu e suficient pentru tine. - La trei!
- Nu, ce faci? - Unu!
- Doi! Trei! - Nu! Nu!
Bună.
- Te simţi bine? - Da.
Îmi pare rău. Cred că am aţipit.
- Asta e haina pe care ţi-am cumpărat-o? - Da.
Îţi place?
E confortabilă.
Te simţi bine?
Puteai să dai foc la casă, Joan.
Am zis că îmi pare rău.
Era cât pe ce să opresc la magazin în drum spre casă.
- Dacă aş fi oprit... - Da, da.
Casa ar fi fost scrum acum. Bine?
Dacă îţi spun câtă dreptate ai, e suficient ca să evităm o ceartă?
Nu casa mă îngrijora.
Ai ajuns acasă devreme.
Ar trebui să mă simt prost şi pentru asta?
E doar o observaţie, Joan.
Tu le vezi pe toate, nu-i aşa?
Da. Ştii ceva? Aşa e. Le văd pe toate.
Am văzut că ai oprit pe la bar.
Da. Chiar după ce am vândut a doua casă pe săptămâna asta.
Aş propune să sărbătorim, dar e clar că tu deja ai făcut-o.
- Sunt o femeie matură. - Eşti un clişeu.
- Sunt o femeie matură. - Adică o alcoolică.
E amuzant, pentru că aşa-zisa alcoolică îţi plăteşte creditul ipotecar.
- Scuza ta care e? - Pentru ce?
Pentru că nu-ţi iei un job.
- Am un job. - Unul real.
Nu unul care îţi aduce 20,000$ pe an.
Îmi place ce fac, Joan.
Da, sigur. La fel de mult cum îţi place haina aia.
- Cum am zis, este... - Confortabilă. Da, ştiu.
Şi ce e greşit în asta?
- Nu-ţi mai pasă. - De ce nu-mi pasă?
De tot! Parcă te mulţumeşti cu o versiune inferioară de-a ta.
De ce nu poţi să fii fericită pentru mine?
Pentru că sunt prea ocupată plângându-mi de milă.
Măcar recunoşti.
Ce să recunosc? Că am un soţ care se pune neîncetat pe primul loc
şi eu sunt o proastă, că-l tot las să facă asta?
- Bine! Bine, recunosc. - Tu ai spus
că ar trebui să plec de la Northlab.
- Tu ai zis! - Pentru că nu-ţi plăcea acolo!
Nu, pentru că ţie nu-ţi plăcea că lucrez acolo! Îţi aminteşti?
- Urai că lucrez acolo! - Chiar vrei să faci asta?
Nu, nu vreau. Dar, aparent, tu vrei. Ca de obicei.
Ţi-ai dat demisia acum trei ani.
Mi-am închipuit că o să-ţi găseşti altceva până acum.
Şi mi-am găsit.
Serios? Da?
Da, sigur.
Nu mă lua cu "da, sigur". Mi-am găsit.
Ai putea să faci mult mai mult de atât şi ştii bine asta.
Nu mai pretinde că asta are vreo legătură cu jobul.
Are legătură cu tine, că continui să profiţi de mine.
- Spune o ocazie când s-a întâmplat asta. - Au fost destule ocazii.
Da?
Doamne fereşte să ai grijă de mine măcar o dată.
Despre ce vorbeşti?
- Asta faci tu. - Ce?
Profiţi de oameni.
Şi, totuşi, nu poţi să-mi dai un exemplu de când am făcut asta.
Tu te gândeşti doar la tine.
Dacă oamenii au nevoie de tine, când eu am nevoie de tine,
mereu intervine ceva!
Mereu e altceva mai important de făcut!
Sau...
...sau altcineva.
Ştiam eu.
Ştiam eu că nu poţi s-o faci.
Păi...
N-ai putut să te abţii să nu aduci vorba.
- Cum ai putea? - Păi, tu...
...îmi e foarte greu să n-o fac câteodată.
N-ai putut să te abţii să nu aduci vorba.
M-ai avut la mână timp de 3 ani, iubito.
- Ăştia suntem noi. - Să bem pentru asta.
Hai să ţinem un toast
pentru motivul pentru care tu, dnă Joan Brennan,
eşti o beţivă.
Să toastăm pentru mine, soţul tău afemeiat şi egoist.
Gata, nu mai încerc să mă revanşez faţă de tine.
- Ei bine, n-ar trebui! - Ei bine, nu mai încerc.
Eşti bine?
- Sunt doar obosit. - Ai nevoie de o pauză?
Ai nevoie de aştia?
Hei, vorbeşte-mi. Cum te cheamă?
Takumi.
- Ăsta e numele tău complet? - Nakamura Takumi.
Povesteşte-mi despre familia ta.
Soţia mea,
Kiiro,
e foarte isteaţă,
fermecătoare.
Avem o fiică, pe Fuyu.
Îmi cer scuze că am ţipat.
La tine, mai devreme.
Poate că o meritam.
Nu. Nu, nu o meritai.
Hei... Ce e?
Ce e?
Ce mai e acum?
Apă.
Apă?
Da. Pe aici!
Stai aşa. De unde ştii că e bună de băut?
Nu ştiu, dar prefer să mă îmbolnăvesc mai târziu decât să mor în noaptea asta.
Bine zis.
Pentru mai târziu.
Ar trebui să mergem în aval.
E cea mai bună cale să găsim ajutor.
Ce-i asta?
O tehnică japoneză antică de supravieţuire?
Nu, nu.
Am învăţat-o pe Discovery.
Omul versus sălbăticia.
Muntele Fuji. Unde e?
Am putea să ne orientăm după el.
Parcarea era chiar la vest de munte.
Est.
Eşti sigur?
Hei, hei!
Unde te duci?
Se spune că o floare înfloreşte când sufletul ei a trecut dincolo.
Aproape că nu are pământ deloc.
Da.
Ar trebui să ne continuăm drumul.
Ce facem acum?
Nu ştiu. A fost ideea ta.
- Ce e aia? - Ce?
Chiar acolo.
E cineva acolo.
Hei!
E cineva?
E german.
Sunt mulţi ca el.
Vin din multe ţări.
Unii sunt siguri că vor să facă asta. Alţii se răzgândesc.
Ajută-mă să-i scot hainele.
- RMN-ul a detectat o formaţiune mică. - Nu.
În clipa de faţă, apasă pe frontul lobal.
Dacă alegeţi rezecţia, ceea ce vă sugerez cu tărie,
recuperarea nu va fi rapidă.
E în regulă. E în regulă.
O să trecem peste asta.
Cât de riscantă e operaţia?
E o procedură invazivă.
Aş putea să mor dacă o fac?
- E posibil. - Dar improbabil, nu?
Dar improbabil?
La întrebarea 24 mi-a dat că e C. 2400 jouli.
Întrebarea 25 n-am putut s-o rezolv.
Eu n-am putut să rezolv nici una.
E B, energia potenţială.
- La 25? - Da.
Dle profesor?
E viteza, Trey.
Întrebarea e dacă viteza era pozitivă sau negativă.
Ştie cineva?
Simon?
Suntem la întrebarea 25.
Suntem la 26. Răspunsul e negativ.
E viteză negativă. De ce e aşa?
Ştiţi de ce?
- Ana? - Da.
Preia cursul şi rezolvă testul cu restul clasei.
Nu uitaţi că încă există o forţă dacă viteza e zero.
Bine. A rezolvat cineva întrebarea 27?
Nici măcar n-am trecut peste lucrurile astea.
Ştiu, a plecat pur şi simplu.
Scuzaţi-mă.
Scuze, vreau doar să iau asta.
Hei, hei, vorbeşte-mi.
Despre orice. Vorbeşte cu mine.
- Mi-e atât de frig. - Ştiu. Şi mie.
Povesteşte-mi despre cântecul pe care-l fredonai.
- Cântec? - Da, da.
Când eram lângă apă.
Nu ştiu. Poate că l-am inventat.
Tot repetai un vers.
"Rakue... uno...
...Kai-Kai-kaidan..."
Rakuen eno kaidan.
- E un cântec vechi. - Bine.
Kaidan înseamnă "scară".
"Scara către paradis".
Vrei să spui "scara către Rai"?
Nu, nu. E diferit.
- Drumul e mult mai scurt. - Amuzant.
E din film.
Filme americane.
Gene Kelly.
De ce îţi place cântecul?
Când sunt lângă apă, sunt cel mai fericit.
Apa e paradisul meu.
Cântecul mă face să mă gândesc la amintirile frumoase de acolo.
Acolo ar trebui să te duci după ce scapi de aici.
M-auzi? Hei! Acolo ar trebui să te duci.
- Îmi place ideea. - Bine.
Tu te vei duce?
Nu ştiu.
Trebuie să găsim adăpost.
Nu putem rămâne aici.
Aici!
Sunt aici!
Înăuntru aici!
Uită-te la mine. Ascultă-mă.
Ascultă-mă. Vom fi bine.
Îţi promit că te scot de aici. Ai auzit?
Takumi!
Nu, nu, nu.
Nu!
Vino încoace. Eu sunt. Eu sunt.
Respiră, respiră. Respiră.
Cort.
Un cort.
Ajutor.
Ajutor. Avem nevoie de ajutor.
Spune că avem nevoie de ajutor.
Mâinile, mâinile, mâinile.
Încă ai timp să mănânci.
Doctorul a zis că n-ai voie să mănânci cu 12 ore înainte de operaţie.
- Nu cred că mi-e foame. - E în regulă.
Cred că va trebui să mănânc asta de unul singur.
Cum te simţi?
Mi-e teamă.
Aşa şi trebuie.
Scaunul tău e stricat.
Da, hai să adăugăm şi căzutul de pe scaun pe listă.
Nu vreau să mor, Arthur.
Ascultă-mă.
Nu vei muri.
Nu gândul că voi muri mă sperie.
Ci gândul că voi muri într-un spital.
Într-o
cameră rece şi goală, înconjurată de oameni
care sunt acolo doar pentru că asta presupune jobul lor.
O să văd dacă pot să stau în camera de operaţie.
- Nu cred că e voie. - Nici eu nu cred, dar o să încerc.
Promite-mi ceva, Arthur.
Promite-mi că atunci când vei muri tu...
Promite-mi că nu vei muri într-un aşa loc.
Bine.
Vorbesc serios.
Promite-mi că o să se întâmple în locul perfect.
Vorbeşti de parcă voi şti când se va întâmpla asta.
Da, cred că vei şti.
Cred că, în interior, toţi ştim.
Te rog?
Bine.
Îţi promit.
Cred că ţi-ai dat seama până acum că această pădure e foarte puternică.
Ştiu că e foarte friguroasă.
I-ai probat busola?
Unde eşti, busolă?
Nu merge.
Probabil din cauza rocii vulcanice.
Depozitele mari de fier o dereglează.
E mai mult de atât.
Vorbeşti de parcă pădurea asta ne ţine aici.
Pare să aibă un motiv. Aşa cum a avut şi când ne-a adus aici.
De ce crezi că a adus cu el toate lucrurile astea?
Cum am mai zis,
unii sunt siguri că vor să se sinucidă când vin aici, alţii nu sunt.
- Crezi că avea dubii? - Şi cred că apoi s-a rătăcit.
Asta se întâmplă des.
Panglicile.
Panglici?
Da, panglicile. Erau nişte sfori
legate între copaci. Le-am văzut la intrare.
Ajută oamenii să-şi găsească drumul înapoi.
Precum firimiturile de pâine.
Mă întreb dacă vreuna din acele panglici era a lui.
Eu mă întreb dacă vreuna din ele e a ta.
Eu am folosit firimituri de pâine adevărate.
Tu eşti Handsome.
Poftim?
Ai folosit firimituri de pâine.
Handsome şi Gretel.
Ce?
Hansel şi Gretel.
M-ai speriat pentru o clipă.
Cerul s-a întunecat.
Eu credeam că e invers.
E dimineaţă deja?
E trei şi zece.
Ce e?
Ea ştie că eşti aici?
Cine?
- Despre cine vorbeşti? - Ea e motivul pentru care eşti aici.
Cum te cheamă?
Arthur.
Pe ea cum o chema?
Joan.
- Când a... - Acum două săptămâni.
Cred că ai avut o căsnicie foarte frumoasă cu ea.
Nu.
A fost mereu rău?
Nu.
Nu, am avut mulţi ani grozavi.
Majoritatea.
Ce s-a schimbat?
Noi ne-am schimbat.
Ea era alcoolică.
O alcoolică funcţională, lucru care o făcea...
...în regulă, dar era...
...se purta oribil câteodată cu mine.
Şi eu şi mai rău cu ea.
Acum câţiva ani am avut o aventură
cu o colegă de la un laborator de cercetare, dar nu i-am spus.
A aflat singură.
Şi asta...
Cred că a înrăutăţit lucrurile.
Lucrurile au luat-o la vale de atunci.
A început să bea mai mult.
Cu cât mă dispreţuia mai mult, cu atât se ura mai mult.
I-am dat un motiv să bea.
Eu am fost scuza ei pentru a bea.
Aproape că am divorţat. De două ori.
N-a mai avut niciodată încredere în mine.
N-o pot învinovăţi, pentru că n-am lăsat-o.
- Ai iubit-o? - Nu, a fost...
A fost doar o escapadă neînsemnată.
M-am referit la soţia ta.
Mai mult decât orice.
Atunci de ce i-ai făcut asta?
Nu ştiu. Pur şi simplu am făcut-o.
Adică...
Nu am stat pe gânduri. Am făcut-o pur şi simplu.
Câteodată oamenii fac lucruri.
Oricât de mult ai vrea să le retractezi,
nu poţi.
După aceea,
am început să ne ţinem sentimentele unul faţă de celălalt secrete.
Adică, eu reparam lucruri pentru ea, dar...
Doar în toiul nopţii, când ea dormea, sau când era plecată.
De exemplu, îi cumpăram o cutie de ceai,
una nouă,
şi aşteptam până când
vechiul pachet nu era prea plin sau prea gol înainte să-l reumplu.
În acest fel, ea nu putea să observe...
Şi în acest fel ea nu trebuia
să aleagă dacă să-mi mulţumească sau nu.
Apoi, ea...
Mi-am găsit cămăşile
spălate şi călcate în fundul dulapului meu.
Dar nu le spălasem eu.
Le-a pus intenţionat în spate de tot
pentru ca atunci când voi ajunge la ele,
voi fi uitat că au fost murdare din capul locului
şi nu va trebui să aleg dacă să-i spun sau nu
că apreciez ce a făcut.
Era joculeţul nostru.
Fără consecinţe. Fără mulţumiri.
Era un joc, dar era tot ce aveam.
Apoi s-a îmbolnăvit.
Şi toată furia, prefăcătura,
toate certurile, toate au...
Au fost puse în aşteptare.
Mereu vine acel moment, ştii?
Acel moment care îţi schimbă viaţa,
care dă cu noi de pământ şi ne aminteşte ce contează cu adevărat.
Chestia la aceste momente e că ele vin şi pleacă,
şi, câteodată,
vin prea târziu.
Prea târziu.
Nu am venit aici din cauza pierderii suferite.
Nu am venit aici din cauza durerii.
Am venit aici din cauza sentimentului de vină.
Am greşit tratându-mi soţia în felul în care am tratat-o,
iar ea a greşit tratându-mă cum m-a tratat.
Acum, nici unul din noi nu va avea şansa să spună: "Îmi pare rău".
- Ea ascultă. - Nu, nu ascultă.
În cele mai întunecate momente, cei dragi ne sunt cel mai aproape.
Chiar şi cei care nu mai sunt.
- Spiritul ei. - Nu, nu e.
Ea e cu tine.
Ba nu, nu mai e.
- Această pădure o ţine pentru tine. - Nu-i adevărat.
- Ba este. - Încetează!
Îmi pare rău.
Te rog.
Nu, îmi pare rău.
Îmi pare rău.
Nu ştiu dacă pot trăi fără ea.
Nu trebuie să trăieşti
veşnic.
Ai fost în vacanţă?
Nu.
Cutia ta poştală a fost plină toată săptămâna.
Încă n-am golit-o.
Da, asta spun şi eu.
În fine.
UN LOC PERFECT
UN LOC PERFECT PENTRU A MURI
Aokigahara - Marea de copaci. Locul perfect pentru a muri.
În 2003 au fost găsite 105 cadavre.
Ajutor. Ajutor? Mă aude cineva?
Vă rog, avem nevoie de ajutor.
Takumi. Trezeşte-te, Takumi.
Hei, trezeşte-te.
Nu e nici un foc. Fără alte focuri.
Trebuie să plecăm.
Ridică-te.
Hei, haide. Haide. Trebuie să plecăm.
Nu pot să te car. Poţi să mergi?
Ar trebui să pleci.
Bine, ascultă.
Mă întorc. Bine?
O să caut ajutoare.
Jur că mă întorc după tine.
Bine? Bine?
Îţi mulţumesc
că ai avut grijă de mine.
O să mă întorc. O să mă întorc.
Întinde-te.
O să mă întorc. Îţi promit.
Bine? Îţi promit.
O să mă întorc. O să mă întorc.
Alo? Alo?
Alo! Mă auziţi? Am nevoie de ajutor.
Vă rog, trimiteţi o ambulanţă.
La naiba!
Alo?
Bună dimineaţa.
Da?
Unde în pădure?
Cum te-a contactat?
Ce canal?
- Ce faci? - Aşteaptă.
Contactează staţiile 3 şi 5.
- Spune-le că ne întâlnim în parcare. - Am înţeles.
Mulţumim că ne-aţi informat.
ÎNSĂNĂTOŞIRE RAPIDĂ!
Ţii minte pălăria asta?
- Unde am făcut poza asta? - Habar nu am.
Ce an era atunci? '90... '98? '99?
Da, sigur atunci, căci se vede vechiul logo North Lab.
Şi l-au schimbat la cumpăna dintre milenii.
Scuze.
E în regulă.
Opreşte-te.
Iată-ne la cabana de pe lac.
Îmi plăcea enorm acel lac.
- Da, îţi plăcea. - Îmi plăcea să fiu lângă apă.
Apa e paradisul meu.
Ştii ce îţi plăcea cel mai mult să faci?
Cel puţin aşa vedeam eu, că îţi plăcea să te duci acolo jos şi să te plimbi.
Acele orhidee...
Stăteai acolo cu orele,
apoi urcai scările şi le aliniai de-a lungul acelui pervaz.
Îţi aminteşti.
Bineînţeles că-mi amintesc.
Ne putem întoarce acolo oricând vrei tu.
Bine.
Hei.
Ai reuşit să treci peste primul pas, bine?
Deja ai trecut de primul hop şi asta e... E un semn bun.
Am emoţii.
Nu ştiu... Am fost atât de furioasă.
Atâtea lucruri.
Ascultă.
Hai să ne luăm amândoi câte o pălărie din asta.
Amândoi.
Bine?
Dacă vreau o pălărie înzorzonată?
În cazul ăsta, cred că va trebui să port o pălărie înzorzonată.
- Prostuţule, nu poţi purta o... - Pot să port o pălărie înzorzonată.
Nu crezi că pot?
- Ai arăta ca o fată. - Nu-mi pasă.
Fac faţă la înflorituri şi pene.
O port.
- Bună. - Bună.
În sfârşit am primit rezultatele testelor,
şi...
formaţiunea era benignă.
Cum te simţi?
Acum, că am auzit asta, mă simt grozav.
Faci faţă durerii?
Da, este...
Simt o mică inflamaţie aici.
O să usture un pic.
Deci...
Planul ramâne acelaşi, să te transportăm la unitatea de recuperare de la St. Mary's.
Mulţumesc.
Ascultă, bine? Ascultă.
Ţine ăsta la tine.
O să te sun pe drum ca să ai puţină companie, bine?
N-are nimic dacă are telefonul înăuntru, nu?
- Nu, e în regulă. - Bine.
- Ai venit cu maşina? - Sunt chiar în spatele tău, iubito.
Bine.
Sună-mă.
Eu sper chiar să-ţi trimit poze inapropiate
când conduc. Diseară!
Diseară!
Eşti nebun.
Cheeseburger, margarita, puţin dans.
Mă auzi?
- Bună. - Stai confortabil?
Stai confortabil acolo?
- Da. - Sunt chiar în spatele tău, iubito.
- Pot să te văd. - Poţi să mă vezi?
Prin geamurile alea fumurii?
Da, te văd puţin.
Fă cu mâna. Poţi să faci cu mâna?
Tu nu poţi să mă vezi. Sunt sigură de asta.
Nu, nu pot. Nu te văd.
Doamne, e ciudat.
Mă zdruncină aici.
N-ai mai fost niciodată în spatele unei ambulanţe?
De fapt, nu.
Nici măcar când erai mică?
Nu, niciodată.
De ce e aşa greu de crezut?
Nu e greu de crezut că n-ai mai fost niciodată în spatele unei ambulanţe.
E greu de crezut că eu habar n-am avut
că tu n-ai mai fost niciodată în spatele unei ambulanţe.
Sunt sigură că există lucruri despre tine pe care nici eu nu le ştiu.
Ştii, cumva mă îndoiesc de asta.
Bine.
Care e culoarea ta preferată?
Acum faci mişto de mine. Nu ştii care e culoarea mea preferată?
A mea care e?
Culoarea ta preferată e...
M-ai prins. Bună, numele meu e Arthur.
Îmi pare bine.
Cine e această persoană frumoasă...
Joan!
Te aud. Te aud.
Te aud. Sunt aici.
Scară, scară...
Scară...
Scară, scară...
Rakuen kaidan...
K-kaidan...
Kaidan.
Scară?
Scara spiralată!
Lângă mlaştină.
Voi doi duceţi-vă într-acolo. Eu o iau prin trecătoarea din nord.
Hei...
Dle? Dle?
Vă simţiţi bine, dle?
Trebuie să vă duceţi după el.
El e încă acolo.
El...
El e încă acolo.
Dle Brennan?
Dle?
Trebuie să închidem. Îmi pare rău.
Mă mai lăsaţi un minut?
Desigur.
A fost foarte multă lume prezentă.
Evident, a fost foarte iubită.
N-am cunoscut-o.
Poftim?
Pe soţia mea.
Nu am cunoscut-o cu adevărat.
Adică, ştiam...
Ştii, data la care asigurarea maşinii ei trebuie reînoită.
Şi CNP-ul ei.
Lucruri care păreau importante.
Nu ştiu care era culoarea ei preferată.
Nu ştiu care era anotimpul ei preferat.
Nu ştiu care era cartea ei favorită.
A fost o poveste pentru copii.
Le-am auzit pe surorile ei vorbind despre asta mai devreme.
Aparent, una din ele a comandat-o pentru ea recent.
Totuşi, n-au zis nimic de culoare sau anotimp. Îmi pare rău.
Nu vă grăbiţi, dle.
Jucăm şi noi baseball, să ştii.
Da. Asta e mai distractiv.
Dacă zici tu.
Lasă-mă să arunc o privire.
Se vindecă frumos.
Cum te simţi?
Mai bine.
Mai bine e bine.
E foarte bine.
Ochelarii.
Uită-te la degetul meu.
E luminoasă.
Ai o lanternă care îţi luminează fix în globul ocular.
E şi normal.
Bun.
Nu-mi spune că joci şi tu.
Nu, asta e altceva.
Canalul cinci. E repriza a şaptea.
De ce te-ai dus în Aokigahara?
- Nu funcţiona. - Ce anume?
Trecerea peste pierdere.
Tot vrei să-ţi pui capăt vieţii?
Nu.
Ce ai de gând să faci după ce pleci din spital?
Să mă întorc în pădure.
Am făcut o promisiune cuiva şi am de gând să o respect.
Vorbeşti de cealaltă persoană care era cu tine?
Trebuie să-l găsesc.
Din câte am înţeles, pădurarii parcului deja au încercat.
E o pădure mare. Crede-mă.
- E o cameră video în parcare. - Ştiu. Am văzut-o.
Şi te-a filmat în ziua când ai intrat în pădure.
Pădurarii au revizuit înregistrările din ziua când spui că a intrat el în pădure.
Nimeni nu a intrat în Aokigahara în acea zi.
Uite ce e.
Am fost acolo cu cineva.
Adică, nu ştiu...
Pe unde anume a intrat în pădure.
Nu ştiu în ce zi anume a intrat acolo.
Dar ştiu că atunci când l-am părăsit, era pe moarte.
Dar rămâne valabil,
fără o confirmare vizuală nu avem cum să-l identificăm,
şi, prin urmare, nu avem cum să-i anunţăm familia.
Numele lui era Takumi Nakamura.
Sunt mii de oameni cu acest nume.
Avea o familie.
Avea o soţie, Kiiro,
şi un
copil numit Fuyu.
Dle Brennan, nu există...
Îţi spun eu,
e undeva, pe acolo.
Nu mă îndoiesc.
Ai zis că pădurarii au cercetat pădurea?
Au găsit un cort?
L-am lăsat lângă un cort.
Au trecut două săptămâni.
- Au trecut 12 zile. - Totuşi...
Răspunde la întrebarea mea.
Au găsit un cort?
Nu era nici urmă de persoana pe care ai descris-o.
Takumi!
Aici, lucrurile nu sunt ceea ce par a fi.
Pădurea aceasta e ceea ce numiţi voi purgatoriu.
Nimeni nu a intrat în pădure în acea zi.
În cele mai întunecate momente, cei dragi ne sunt cel mai aproape.
Chiar şi cei care nu mai sunt.
Promite-mi.
Promite-mi că vei găsi locul perfect.
Se zice că o floare înfloreşte când sufletul ei a trecut dincolo.
Ai iubit-o?
Mai mult decât orice.
Ea e cu tine.
Această pădure o ţine pentru tine.
Îţi mulţumesc că ai avut grijă de mine.
Hansel şi Gretel
Nu ştiu cum să trăiesc fără ea.
Nu va trebui.
Nu veşnic.
Bună dimineaţa, dle.
- Bună dimineaţa. - Doriţi să serviţi micul-dejun?
Da, te rog.
Cereale sau omletă?
Omletă.
Bine, dle.
Arigato.
Cum te pot ajuta?
N-am înţeles această secţiune...
Despre legea lui Column.
E legea lui Coulomb. E una bună.
Da... Nici una nu mi s-a părut bună.
Nu, asta e. Crede-mă.
Legea lui Coulomb se bazează pe forţele electrostatice,
unele din cele mai importante lucruri din întregul univers,
fiindcă ele ne ţin laolaltă.
Acum, întrebarea despre forţele electrostatice de atragere şi respingere,
e că sunt direct proporţionale cu ce?
Galbenă iarnă.
Galbenă iarnă?
Da. Aici.
Pe fiţuica asta.
Tu ai scris asta, nu?
- Asta? - Da.
Kiiro. Fuyu.
Galben şi iarnă.
Vorbeşti japoneză?
Da, vorbesc.
Am stat cu tata când a fost încartiruit în Okinawa.
Am făcut şcoala primară acolo.
Astea nu sunt nume?
Nu.
Nu, nu chiar. Sunt o culoare şi un anotimp.
Dle profesor?
Sunt direct proporţionale cu sarcinile electrice
şi invers proporţionale cu pătratul distanţei dintre sarcini.
Traducerea: bucyfall - Subtitrari-Noi Team www.subtitrari-noi.ro
www.facebook.com / bucyfall SNT