Subtitrări-Noi Team
Cine n-ar fi sceptic cu privire la pretenţia cuiva
de a fi petrecut un weekend întreg cu Dumnezeu?
Şi într-o baracă.
Şi nu orice baracă. Asta era Baraca.
Ceea ce urmează să vă spun e puţin...
Ba nu, e mult fantastic.
Dar asta nu înseamnă neapărat că nu e adevărat.
Mack s-a născut în Midwest.
într-o familie de fermieri americano-irlandezi
obişnuiţi cu munca grea de la ţară şi cu regulile stricte.
- Nu! - Uită-te la mine!
- Mă răneşti.
Ascultă.
Tatăl lui era prezbiter.
La ce te uiţi, băiete?
- Pe ascuns, trăgea la măsea. - Lasă-l în pace.
Mai ales când ploaia se lăsa aşteptată. Sau când venea prea repede.
Da.
Şi cam întotdeauna când era altfel.
Mack!
Tocmai am scos o plăcintă cu mere din cuptor.
Vino să mănânci o felie.
Nu, mersi.
Nu era o întrebare.
Poftim.
Mulţumesc.
Uită-te la mine, puiule.
Taţii n-ar trebui să facă asta copiilor lor.
Asta nu e dragoste. Înţelegi?
Ce să fac?
Vorbeşte cu Dumnezeu.
El ascultă tot timpul.
Cântaţi cu mine!
Cei care simt nevoia să-şi deschidă sufletul, să vină la altar.
În acea duminică, când predicatorul a chemat lumea la altar,
a ştiut că nu mai poate păstra tăcerea.
Îmi pare rău.
E în regulă.
Spune-I pentru ce te căieşti.
Nu pot să-l opresc.
Încerc, dar atunci când bea...
o bate pe mama.
Încerc s-o apăr, dar nu pot!
De ce mă obligi să fac asta, băiete?
M-ai făcut de ruşine în faţa oamenilor!
Spune-o.
Spune-o!
"Ascultaţi de părinţii voştri în toate,
fiindcă lucrul acesta îi este plăcut Domnului."
Mai tare!
Coloseni 3:20!
"Ascultaţi de părinţii voştri în toate,
fiindcă lucrul acesta îi este plăcut Domnului."
Bătaia a ţinut până târziu în noapte.
Mack nu vrea să vorbească despre ce s-a întâmplat după aceea.
Să zicem că durerea reuşeşte cumva să ne tulbure mintea.
Şi ne împinge să facem lucruri de neconceput.
STRICNINĂ
La 13 ani eşti departe de a fi matur.
Secretele au o cale de a ieşi la suprafaţă.
Eşti bine.
Mack şi Nan erau căsătoriţi de 18 ani,
şi în mare parte au avut o căsnicie fericită.
Ea e lipiciul care ţine acea familie unită.
Dacă plecă în următoarele trei minute, s-ar putea să ajungem la timp.
Copii!
Missy, nu te mişca.
- Bine. Las-o baltă. - Josh!
- Eşti gata? - Da. De ce?
Nan, ceva e în neregulă cu Josh.
- S-a pieptănat şi miroase frumos. - Vrea s-o impresioneze pe Ally Taylor.
- Nu-i adevărat! - Ba da!
- Cine e Ally? - Nu-mi pasă cine e.
Dacă ajungem la timp datorită ei, are binecuvântarea mea.
Dar dacă Dumnezeu e mereu cu noi, ce-i pasă dacă întârziem la biserică?
- Are dreptate. - Da.
Lui Dumnezeu îi pasă pentru că mamei tale îi pasă.
Haideţi.
Bună încercare.
Bună dimineaţa!
- Bună, prieteni! - Bună!
Mack, ai văzut meciul de aseară?
De când ţin eu telecomanda?
Într-o bună zi o s-o recuperezi.
Partea nebunească e că începe să-mi placă emisiunile ei.
L-am cunoscut pe Mack la biserică, acum 10 ani.
Pe atunci, nu-l cunoştea pe Dumnezeu aşa cum îl cunoştea Nan.
Dacă relaţia lui era deschisă.
A lui Nan era profundă.
Îi spunea lui Dumnezeu "Tata" şi vorbea cu el precum unui vechi prieten.
Lucru pe care Mack nu-l putea să-l facă.
Dar, împreună, tot au reuşit să creeze ceea ce majoritatea ar numi o viaţă bună.
Dar toate astea s-au schimbat într-o clipă.
Când Marea Tristeţe a venit neinvitată.
BARACA
Nu poţi conduce, e prea periculos.
N-am mai văzut aşa ceva.
Da, sigur că voi fi bine.
O să încălzesc orezul ăla.
Doar puţin obosit, presupun.
Voiam să dau zăpada de pe alee înainte să se întunece.
Sună-mă mâine dimineaţă.
Da, şi tu.
N-am mai văzut o aşa furtună de 30 de ani.
Bine că Nan şi copiii nu sunt pe drum.
Ai nevoie de ajutor?
Îmi iau lopata. Curăţăm aleea cât ai zice peşte.
Nu, mersi.
N-ar trebui să dureze prea mult.
Mersi pentru benzină.
Vrei să vii la noi la cină diseară?
Maggie a făcut plăcintă de pui.
Nan mi-a lăsat mâncare în frigider.
- Poate data viitoare. - Bine.
Mersi.
Bine.
Mackenzie, a trecut ceva vreme. Mi-e dor de tine.
În weekendul viitor mă voi afla la baracă, dacă vrei să ne întâlnim. Tata
Tată. Tată?
Tată, prinde.
Nu mai e loc.
Pune asta unde o găseşti uşor.
Trusa de prim ajutor.
Dacă ne înţeapă albinele, ne dăm cu mâl din râu, nu-i aşa, Josh?
Da.
Mamă, sigur nu poţi scăpa de seminar?
Ei, haide, o să vă distraţi.
Am încredere în aptitudinile de mamă ale tatălui vostru.
Serios?
Domnişoară, ce ai acolo?
- Colecţia mea de insecte. - Poftim?
Iei gândaci cu tine?
- Nu, tati. - Nu?
Ei sunt Dixie şi Donna, cosaşii.
Wanda, insecta băţ.
Iar ăla e Carl, omida.
"Carl, omida." Îmi place.
Pot să-i iau? Te rog?
- Nu putem să-l lăsăm acasă pe Carl. - Nu e o idee bună.
Nu.
Îmi pare rău. Am încercat.
Ultima aventură a verii?
O să fie un weekend pustiu pe aici.
Îţi aduc un păstrăv de trei kile.
Bine. Dar să nu-l iei de la magazin, fiindcă îmi dau seama.
Willie, ai o clipă?
- Sigur. - Super.
Trebuie să plecăm.
Puţină răbdare, te rog. Copii?
Hai, veniţi.
- Zâmbiţi. - Bine.
Ce bine arătaţi.
Gata, fugiţi de aici! Pa!
Copii, uitaţi-vă acolo. Mai ţineţi minte?
Cascada. Tată, trebuie să oprim!
- Hai să vedem cascada. - Fără opriri.
Trebuie să ajungem la locul de campare.
I-ai spus lui Missy povestea despre prinţesa indiană?
Ce prinţesă?
Hai, tată, trebuie să i-o spui!
- Trebuie să ne întoarcem. - Te rog!
Nu putem să ne întoarcem.
Nu putem să oprim la fiecare ieşire.
Răspunsul e nu.
Cu mult timp în urmă era o prinţesă indiană.
Cum arăta?
Era foarte drăguţă.
Ce culoare avea părul ei?
Ca al tău.
Vrei să-ţi spun povestea? Bine.
Această prinţesă era singura fiică a celei mai în vârstă căpetenii.
Iar el era conducătorul unui trib mare.
Până într-o vară, când o boală teribilă s-a răspândit printre oameni.
A fost atât de cumplită încât până şi cei mai puternici războinici s-au îmbolnăvit.
Erau în pragul morţii.
Aşa că toţi şefii s-au întâlnit să se sfătuiască ce să facă.
Tatăl prinţesei a vorbit despre o profeţie.
Boala putea fi oprită
decât dacă fiica unei căpetenii şi-ar da viaţa pentru tribul ei.
După un sfat îndelung, şi-au dat seama
că n-ar putea cere un astfel de sacrificiu.
Iar prinţesa, când a auzit despre profeţia asta,
a ştiut ce trebuie să facă, fiindcă îşi iubea tribul foarte mult.
Într-o dimineaţă, s-a căţărat pe stâncile alea.
Şi fără ezitare a sărit.
Iar în dimineaţa următoare, tot tribul s-a vindecat miraculos.
Cei bolnavi s-au ridicat din paturi. Toţi s-au bucurat.
Dar căpetenia ştia că fiica lui lipsea.
Ştia ce a făcut.
I s-a frânt inima.
I-au curs lacrimi pe obraz.
Străpuns de durere a strigat, cerând ca
sacrificiul fiicei sale să nu fie uitat niciodată.
Marele Spirit a fost atât de mişcat de lacrimile sale
încât i-a răspuns la rugăciuni.
Apa a început să cadă. Chiar acolo.
Şi aşa a fost creată cascada Multnomah.
- Gata de plecare? - Haide.
Puţină răbdare, te rog.
Ai moştenit asta de la mami, nu-i aşa?
Aveţi grijă lângă apă.
Bine, tată, sigur.
Dă-mi voie să-ţi dau o mână de ajutor.
Aşa.
- Eu sunt Mack. - Emil.
Ea e soţia mea, Vicki.
- Acelea sunt fetele tale? - Da.
Se pare că s-au împrietenit.
Da, ar trebui să le luăm exemplul, altfel toată chestia o să pară ciudată.
Noi avem corturile puţin mai sus, dacă vreţi să veniţi mai pe seară,
să ne ajutaţi să aprindem nişte bezele.
- Sună bine. - Grozav! Ne vedem mai târziu.
- Alaltăieri. - Alaltăieri.
- Am văzut un urs. - Am văzut un urs.
- Acolo sus. - Acolo sus.
Alaltăieri am văzut un urs.
Un urs mare acolo sus.
- S-a uitat la mine. - S-a uitat la mine.
- Şi eu m-am uitat la el. - Şi eu m-am uitat la el.
- M-a măsurat. - M-a măsurat.
Aveţi o familie frumoasă.
Mulţumim. Şi tu.
Trebuie să ne spunem rugăciunea către Tată.
Vin imediat.
"Tată?"
Da, aşa îi spune soţia lui Dumnezeu.
Îmi place.
E prea familiar pentru gustul meu, dar copiilor le place.
- Tati. - Vin imediat.
Ştii ce-mi spunea mama când eram mic?
Spunea că atunci când o stea licăreşte, o rugăciune e auzită în Rai.
Ce ocupat e Tata.
- Da. - De ce a trebuit să moară?
- Cine? - Prinţesa indiană.
Nu cred că "a trebuit".
Cred că ea "a ales" să facă asta.
Fapta ei a salvat tribul.
E o poveste adevărată?
S-ar putea să se fi întâmplat cu adevărat.
Uneori legendele se nasc din poveşti adevărate.
Dar moartea lui Isus nu e o legendă.
E scrisă în Biblie, deci e adevărată.
Este Marele Spirit un alt nume pentru Dumnezeu?
El e un Spirit.
Şi e Mare. Nu?
Atunci de ce e atât de rău?
De ce spui asta?
Marele Spirit i-a cerut prinţesei să se arunce de pe stâncă
şi tot El I-a cerut lui Isus să moară pe cruce.
Nu crezi că asta e o răutate?
Hai să-ţi zic cum facem.
Când ajungem acasă, mama ta o să aibă un răspuns bun pentru tine.
Tati, eu va trebui vreodată să mă arunc de pe stâncă?
Nu.
Nu, scumpa mea.
Nu vei fi nevoită niciodată să te arunci de pe stâncă.
Îmi va cerea Dumnezeu asta?
Nu.
Niciodată nu-ţi va cere să faci aşa ceva.
Bine.
Noapte bună, tati!
Noapte bună!
Pune întrebări bune, nu-i aşa?
Aşa e.
E o fetiţă deosebită.
Amândouă sunteţi.
Mersi. Te iubesc, tată.
Te iubesc.
Somn uşor.
Missy, e timpul să-ţi faci bagajul.
Crezi că prinţesa ar trebui să aibă cizme roşii sau albastre?
E timpul să veniţi!
Tati, roşii sau albastre?
Cu ce e îmbrăcată?
Poartă o rochie roşie ca a mea.
Atunci roşii.
E minunată, scumpa mea.
Tati! Uită-te la mine!
- Termină! - Tati!
Josh! Josh! Tată!
Josh! Tată!
A rămas înţepenit! Nu ajung la el!
Josh!
Tată!
Josh! Tată, e înţepenit!
Josh! Tată, unde e Josh!
- Eşti bine? - Nu ajung la el!
- Aveţi nevoie de ajutor? - L-a scos.
Hai, tată!
Hai, hai. Apucă-i braţul drept.
- Hai, Josh. - Hai, hai.
Hai, fiule.
Haide!
Hai, Josh! Aşa.
Aşa.
Missy!
Poţi ieşi, scumpo. Toţi sunt bine acum.
- Emil, ai văzut-o pe Missy? - Nu.
- Poţi să te uiţi în tabăra ta? - Da. Probabil e cu fetele mele.
- Eşti bine? - Unde e, tată?
E pe aici pe undeva. O găsim noi. Da?
Nu e aici. Şi fetele mele lipsesc.
Verifică la toaleta şi duşurile de acolo,
- iar eu verific la cele din partea aia. - Bine.
Missy!
Emily!
- Scuze, aţi văzut o fetiţă? - N-am văzut pe nimeni.
Missy?
Vicki! Le-am găsit.
Unde e Missy?
Îmi pare rău, Mack, n-am văzut-o.
Missy!
Doamne. Missy!
Doamne. Te rog, Doamne.
Trebuie să ştim dacă e ceva schimbat
faţă de cum îţi aminteşti, ceva nelalocul lui.
- Ai zis că era acolo. - Da.
Ce-i aia?
Insigna aia în formă de buburuză.
Nu e a lui Missy?
Nu. Cu siguranţă nu.
Probabil e ori pe lângă lac, ori pe munte, băieţi.
Da. Să verific luminişul ăsta...
Poate să-mi spună cineva ce se petrece, vă rog?
Îmi pare foarte rău, dle Phillips.
Se pare că e un tip pe care FBI îl caută de ani de zile.
Ei sunt de părere că acesta e responsabil pentru răpirea a cel puţin cinci fetiţe.
Credeţi că el a luat-o pe Missy?
Nu ştim nimic sigur.
Avem o posibilă apariţie a suspectului.
Un om într-o camionetă lângă barajul Imnaha.
Biroul instalează tabăra în Joseph. Terminat.
Spune-le că ajungem într-o oră.
Dle Phillips, aduceţi-vă copiii.
Dle Phillips, nu există o persoană în sala asta
căreia să nu-i pese de Missy.
Facem tot ce ne stă în putinţă ca s-o aducem înapoi în siguranţă.
Mamă!
E-n regulă. Sunt aici.
Îmi pare foarte rău.
- Sunt aici. - Îmi pare foarte rău.
O clipă mi-am luat privirea de la ea.
- S-au răsturnat cu barca. - Ştiu.
Mack. Scumpule, nu e vina ta.
Dle Phillips?
Domnule?
Echipajele de pe teren au găsit camioneta în munţi.
Bine.
Ne aşteaptă elicopterul, dle.
Mack, eşti bine?
- Eşti bine? - Bine.
- Trebuie să plecăm.
Bine.
Salut, Mack! Tocmai ne aşezam să luăm cina.
- Ce naiba e asta? - Ce?
O glumă proastă?
Crezi că eu am scris asta?
Se pomeneşte de baracă. Semnat "Tata".
Cine mai ştie asta?
Mack, n-aş glumi niciodată în legătură cu asta.
De unde o ai?
Era în cutia mea poştală. Cineva a pus-o acolo.
Cine ar fi atât de josnic?
Să sunăm la poliţie?
Şi să le spunem ce?
"Am găsit o scrisoare în cutia poştală fără urme în zăpadă"
"şi s-ar putea să fie semnată de Dumnezeu?"
N-au fost urme?
Las-o baltă.
Mack...
Mack!
Am ajuns acasă!
- Bună, tată! - Salut, campionule!
Eşti bine?
Da, doar am alunecat pe gheaţă ieri.
Dă-mi să văd.
Nu-i nimic. E doar un cucui mic.
Ce-i ăla?
O chestie de la muncă.
- Unde e Kate? - O să ajungă într-o clipă.
- Am încercat să te sun azi-dimineaţă. - Da?
Probabil că am dormit profund.
Tată?
Pot să-mi termin temele la Ally?
Ai văzut ce vreme e afară, nu?
- E doar la două străzi distanţă. - Altă dată.
Hei.
Ce e?
Voiam doar să te salut.
Bună!
Pot pleca?
Da.
Cum a mers cu ea la Arlene?
Ca de obicei.
Iese din cochilie pentru o clipă, apoi intră la loc.
O s-o duc la fratele meu în weekendul ăsta.
Cunoaşte un consilier la care am putea încerca şi...
mă gândeam că poate ni te alături.
Sunt convins că ăsta e ultimul lucru pe care-l vrea.
Cred că e mai bine dacă vă duceţi doar voi.
Trebuie să mă schimb şi să fac nişte comisioane în oraş.
- Mack. - Da?
Nu uita că ne iubim.
Şi nu ştii nimic despre asta?
- Nu e niciun timbru. - Nu.
Dacă nu are timbru, atunci nu e livrată.
Vreţi corespondenţa? Tot sunteţi aici.
Pentru ce ai nevoie de tracţiune integrală?
Mack... Haide.
Suntem prieteni de mult timp. Spune-mi sincer.
Are legătură cu acel bilet?
Doar nu te gândeşti să te întorci acolo, nu?
Ai vorbit cu Nan despre asta?
Nu, nu vreau s-o supăr.
Abia rezistă, momentan.
Te-ai rugat în legătură cu asta?
Vreau doar să-mi împrumuţi camioneta.
Ştii că nu e o idee bună, nu?
Dacă e tipul ăla?
Şi încearcă să te aducă acolo din cine ştie ce motiv.
Nu ştim asta încă.
Te-ai gândit şi la cealaltă posibilitate?
Care anume?
Crezi că e Dumnezeu?
Tu ai spus că n-ai văzut urme în zăpadă.
Poate fusese acolo de câteva zile şi n-am văzut-o.
Nu ştiu.
E o nebunie totală.
Dar trebuie să fac ceva, şi asta e tot ce am.
Bine.
Dar vin cu tine.
Sigur.
Sper să meargă bine cu ea.
Da. Şi eu sper să meargă bine cu tine.
- Scumpo, poţi să iei asta? - Da.
Mersi.
Trimite-mi mesaj când ajungeţi.
Ascultă... Ştiu că te lupţi cu ceva.
Şi e-n regulă dacă nu ştii cum să vorbeşti despre asta.
Deja am pierdut foarte multe.
Nu vreau să te pierd şi pe tine.
Bine?
Cort. Bagaje. Mâncare. Lanternă Coleman. Bocanci de zăpadă.
Pentru orice eventualitate.
Unde ţi-e undiţa?
Nu ştiam că mergem la pescuit.
Trebuie să avem ceva de făcut
când o să ne dăm seama că mi-am pierdut minţile.
Bine. Îmi aduc sculele.
Doar nu te gândeşti să te întorci acolo, nu?
Nu vreau să te pierd şi pe tine.
Unde eşti?
Am venit.
Ieşi afară.
Nici măcar nu ne-ai lăsat să o îngropăm cum se cuvine.
Laşule.
De ce?
Doamne!
Îmi pare foarte rău.
Tu m-ai adus aici.
Acum n-ai curajul să apari.
Ce mai Tată eşti.
Destul de răcoare aici, nu?
Am făcut un foc înăuntru, dacă vrei să te încălzeşti.
Hai, Mack.
Ştiu pe cineva care vrea să te vadă.
Nu.
Ţi-am spus.
Mackenzie Allen Phillips.
Uită-te la tine.
Te cunosc?
Nu prea bine. Dar o să lucrăm la asta.
Cât de mult aştept asta.
Să te văd în sfârşit faţă în faţă.
Pot să-ţi iau haina?
Şi acel pistol.
N-am vrea ca cineva să fie rănit, nu?
Înţeleg. E derutant.
Toţi te înţelegem.
Vom face asta când doreşti tu.
Hai să facem prezentările.
Eu sunt Elousia.
Am multe nume, dar ăsta preferatul meu.
Sau, dacă vrei, poţi să-mi spui cum îmi zice Nan.
O ştii pe Nan?
Da. Foarte bine.
Vrei să spui că tu eşti...
Sunt.
Acel "Sunt"?
Sunt Cel ce sunt.
Ia uite. Deja citez din Scriptură.
L-ai cunoscut pe fiul meu.
Îmi pare bine să te văd, Mack.
Fiul Tău? Desigur.
Iar eu sunt Sarayu.
Sarah şi mai cum?
Sarayu. Înseamă "o adiere de vânt".
Bine.
Deci...
care dintre voi e...
Eu sunt.
Şi n-ai idee cât de mult te iubesc.
E în regulă, puiule.
Descarcă-te.
Cu toţii avem lucruri valoroase
la care ţinem suficient încât să le colecţionăm, nu?
Eu colecţionez lacrimi.
Bine.
Îmi pare bine să vă întâlnesc.
Mă întorc imediat.
De ce a trebuit să mă trezesc?
Cred că ţi-a scăpat asta.
Tu l-ai scris?
Suntem foarte bucuroşi că ne-ai acceptat invitaţia.
E o nebunie.
Ce caut aici?
Ce ar trebui să fac?
Nu trebuie să faci nimic.
Eşti liber să faci ce vrei.
Poţi să pescuieşti.
Sau să faci o drumeţie.
S-a ajuţi pe Sarayu în grădină.
Sau poţi să te duci şi să vorbeşti cu Tata în bucătărie.
Tu alegi.
Ştiu că e copleşitor, dar...
te vei descurca, Mack.
Eu termin un proiect din lemn în şopron, dacă vrei să treci pe acolo.
Bine.
Îţi aminteşti mirosul ăsta?
Ma Griffe.
Parfumul mamei tale.
Te iubeşte mai mult decât îţi poţi închipui.
- Sunt mort? - Te simţi mort?
Ştiai că voi veni, nu?
Bineînţeles.
Puteam alege să nu vin?
Nu mă interesează prizonierii.
Eşti liber să ieşi pe uşa aia chiar acum.
De ce m-ai adus aici?
Fiindcă aici ai rămas blocat.
Porţi o rochie.
Poftim?
Mereu mi-am imaginat că ai barbă albă.
Cred că ăla e Moşul.
După tot prin ce-ai trecut, n-ai avea prea multă încredere într-un tată.
Poftim. Fă-te util.
Apasă...
Adu-o înapoi.
Roteşte.
Asta e tot.
Ştiu ce prăpastie e între noi, Mack.
Poate nu mă crezi,
dar ţin la tine în mod deosebit.
Vreau să vindec rana adâncă din sufletul tău,
care e şi rana care te desparte de mine.
Nu există un răspuns uşor care să-ţi îndepărteze durerea.
Nicio rezolvare imediată care să fie de lungă durată.
În viaţă e nevoie de puţin timp şi multă relaţie.
"Relaţie"?
Tu eşti Dumnezeu Atotputernicul, nu?
Ştii totul.
Eşti omniprezent.
Şi ai putere nelimitată.
Totuşi, cumva...
ai lăsat-o pe fetiţa mea să moară.
Când avea nevoie de tine cel mai mult...
ai abandonat-o.
N-am părăsit-o niciodată.
Dacă eşti cine pretinzi...
Unde ai fost când aveam nevoie de tine?
Fiule...
Când tot ceea ce vezi e doar durerea ta, nu mă mai vezi pe Mine.
Nu mai vorbi în taine.
Cum poţi spune că mă vei ajuta
când n-ai putut s-o ajuţi pe ea?
Din cauza Ta... a murit.
Doar dacă poţi schimba asta,
nu voi fi liber niciodată.
Adevărul eliberează pe oricine, Mackenzie.
Şi adevărul are un nume.
E în atelierul de tâmplărie şi e acoperit de rumeguş.
"Adevărul"?
Cunosc povestea aia.
Şi pe El l-ai părăsit.
Se pare că ai un obicei prost
de a-ţi întoarce spatele celor pe care se presupune că-i iubeşti.
Nu sunt cine crezi.
El însuşi a zis-o:
"Dumnezeul meu pentru ce m-ai părăsit?"
Nu, Mack.
Ai înţeles greşit taina.
Să nu crezi că ceea ce a ales fiul meu să facă
nu ne-a costat pe amândoi enorm.
Dragostea lasă întotdeauna semne care rămân.
Noi am fost acolo împreună.
Nu l-am părăsit niciodată,
nici pe tine nu te-am părăsit şi nici pe Missy.
Ce frumoasă e, nu? Creat ca să zboare.
Tu, pe de altă parte, ai fost creat să fii iubit.
Să trăieşti fără să simţi că eşti iubit e ca şi cum...
ai tăia unei păsări aripile.
Durerea ne face asta.
Dacă e lăsată nerezolvată, poţi uita pentru ce ai fost creat.
Şi eu nu vreau aşa ceva pentru tine.
De asta eşti aici, Mackenzie.
Asta e lecţia ta de zbor.
Cina e aproape gata.
Deci Josh are o prietenă acum?
Te referi la Ally?
Îmi place de ea.
Şi mie. Îmi place în mod special cum râde.
- E drăguţ. - Da.
Încă îi vine greu să creadă că toate astea sunt adevărate.
Crezi?
Ce mai face Kate?
Eram apropiaţi, dar...
Dumnezeule...
Scuze, n-am vrut să...
Nu. E-n regulă.
N-am făcut-o eu.
Chiar e bună.
A fost cea mai bună masă pe care am mâncat-o.
Fie că visez, fie că nu.
Mulţumesc.
Daţi-mi voie să vă întreb ceva.
V-am povestit despre familia mea.
Dar dacă sunteţi adevăraţi...
atunci ştiţi deja tot ce voi spune, înainte s-o spun, nu?
Da, dar am ales să ascultăm tot ce spui
ca şi cum ne-ai vorbi pentru prima dată despre ei.
Ne face mare plăcere să-i vedem prin ochii tăi.
Spăl eu şi le ştergi tu?
Mă ocup eu de data asta.
Arată-i lui Mack opera ta.
Vrei să aruncăm o privire?
Bine.
Priveşte-o p-asta.
Incredibil.
Înţeleg că toţi sunteţi conectaţi.
Dar mă simt mai relaxat în preajma ta.
Probabil pentru că sunt om.
Dar şi tu eşti Dumnezeu, nu?
Eu sunt cea mai bună cale prin care oamenii
se pot relaţiona la Tata sau la Sarayu.
Să mă vezi pe mine înseamnă să-i vezi pe ei.
Toţi sunteţi foarte diferiţi.
Elousia nu e deloc ce mă aşteptam.
Şi Sarayu, Dumnezeule.
Sarayu este Creativitate.
Acţiune.
Suflare de Viaţă.
Ea este Duhul meu.
Scopul iubirii e să existe într-o relaţie, Mack.
Asta e tot ce vrem să avem cu tine.
Chiar dacă nu-ţi dai seama acum.
Voi, oamenii, sunteţi în inima dragostei noastre şi scopul nostru.
Pe cât de frumoase sunt toate astea,
sunt nesemnificative în comparaţie cu modul în care vă vedem.
Ultima dată când m-am uitat la stele, în felul ăsta,
ea stătea lângă mine.
Ştiu.
Da!
Noapte bună, Mack!
Tati!
Missy!
Tati!
'Neaţa, Mack.
Îţi place Neil Young?
Mie îmi place tare mult de el.
Cum ai dormit, puiule?
Bine.
Ştii, visele sunt importante.
Ele pot fi ca o fereastră pe care o deschizi
pentru ca aerul rău, stătut, să iasă din încăpere.
Există vreun om de care să nu-ţi placă tare mult?
Nu.
N-am găsit niciunul.
Presupun că aşa stau lucrurile.
Te înfurii vreodată pe vreun om?
Bineînţeles. Care părinte nu se înfurie pe copiii lui?
Şi atunci iese la iveală mânia ta, nu?
Poftim?
Mânia ta.
M-ai pierdut.
Haide.
Toată lumea ştie că-i pedepseşti pe oamenii care te dezamăgesc.
Nu.
Eu n-am nevoie să-i pedepsesc pe oameni. Păcatul îşi este propria lui pedeapsă.
Oricât de greu îţi e să accepţi,
Sunt în mijlocul a tot ce-ţi închipui că e dezordine,
şi lucrez pentru binele vostru.
Asta fac.
Cum poţi să spui asta?
Cu toată durerea şi suferinţa din lume,
cine câştigă când o fetiţă e omorâtă de un monstru dement?
Probabil nu cauzezi tu lucrurile astea,
dar cu siguranţă nu faci nimic pentru a le opri.
Mackenzie, încerci să găseşti un sens al lumii în care trăieşti
pornind de la o imagine redusă şi incompletă a realităţii.
E ca şi când ai privi prin gaura de ciot a durerii tale.
Adevărata problemă în viaţa ta
e că nu crezi că eu sunt bun.
Sunt!
Şi dacă m-ai cunoaşte şi ai şti cât de mult te iubesc,
chiar şi când nu înţelegi ce fac,
poţi şti că Eu lucrez în viaţa ta pentru bine.
Şi atunci ai avea încredere în mine.
Să am încredere în tine? De ce aş face asta?
Fiica mea e moartă.
Nimic din ce vei spune nu va justifica vreodată ce i s-a întâmplat.
Cauţi calea de ieşire?
Dacă îţi cauţi camioneta, e în partea aia, dincolo de copaci.
Totuşi s-ar putea să ai nevoie de astea.
Mersi.
Ca să fie clar, nu justificăm nimic.
Vrem s-o vindecăm, dacă ne laşi.
Înainte să pleci,
speram să mă ajuţi cu ceva în grădină.
Înainte de sărbătoarea de mâine.
Ce sărbătoare?
Dacă vrei să afli, mai rămâi.
Ce sălbăticie!
Nu ăsta e cuvântul pe care-l ai în minte.
- Bine, asta-i o dezordine totală. - Este, nu-i aşa?
Atât de frumos.
Mâine vreau să plantez ceva deosebit aici.
Ca să pregătim terenul, trebuie să scoatem toate rădăcinile
sau o să se întoarcă şi vor dăuna noii culturi.
Dar florile astea sunt superbe.
Poţi începe de acolo.
Bine.
Ai grijă.
Aia e mortală.
Ce caută aici dacă e otrăvitoare?
Presupui că otrava e rea.
De una singură,
seva acestei crenguţe te-ar omorî.
Dar dacă o combini cu nectarul acestei flori,
şi deodată conţine proprietăţi de vindecare incredibile.
Dă-mi voie să te întreb,
cât de încrezător eşti în abilitatea ta de a discerne binele de rău?
De obicei e destul de evident.
Şi pe ce te bazezi când consideri un lucru ca fiind bun?
Păi, dacă că mă ajută...
sau îi ajută pe cei dragi.
Şi pentru rău?
E dăunător.
Dacă răneşte pe cineva la care ţine.
Deci, practic, tu eşti judecătorul?
Da, presupun.
Te-ai înşelat vreodată?
Sau ţi-ai schimbat părerea de-a lungul timpului?
Sigur.
Şi sunt miliarde ca tine...
Fiecare hotărând
ceea ce ei cred că e bine şi rău.
Iar când binele tău intră în conflict cu răul vecinului tău,
începeţi să vă certaţi.
Izbucnesc războaie.
Fiindcă toţi insistă să fie ca Dumnezeu.
Nu trebuia să faceţi nimic din toate astea.
De unii singuri.
Asta trebuia să fie o conversaţie între prieteni.
Ce părere ai?
Tot o dezordine e.
Da, este, Mack.
Sălbatică, minunată şi orânduită perfect.
Această dezordine eşti tu.
Aşadar... te-ai decis să rămâi.
Încă mă gândesc la asta.
Sarayu poate fi foarte convingătoare, nu?
Doar dacă aş fi fost suficient de inteligent
încât să înţeleg un cuvânt din ce-a zis.
Dacă vrei să ieşi la o plimbare,
aş vrea să-ţi arăt ceva în partea cealaltă a lacului.
Trebuie doar să termin în atelier şi ne vedem acolo.
Poţi să iei barca, dacă vrei.
Am lăsat undiţa în ea, dacă te simţi norocos.
Tati!
- Nu, nu, nu. - Mack!
Mack, e în regulă.
De ce-mi faci asta?
Nu eu o fac.
Mi-ai spus să vin aici.
Mack, asta se întâmplă în interiorul tău.
O laşi să te consume, şi nu eşti nevoit.
Nu, nu, nu.
Respiră adânc şi ascultă-mi vocea.
Nu te uita la ea, Mack, uită-te aici.
Missy!
Nu te gândi la trecut. Nu te gândi la durere.
Uită-te la mine.
Totul o să fie în regulă.
Uită-te la mine!
Crede-mă, nimic din toate astea nu-ţi pot face rău.
Ţine-ţi privirea aţintită spre mine. Respiră.
Bine, Mack.
Nu plec nicăieri.
Acum hai să te scoatem din barca asta.
- Ce? - M-ai auzit.
Nu e amuzant.
Nu glumesc.
Poţi face asta.
- Nu pot. - De unul singur nu poţi.
- O să mă scufund. - Nu, Mack.
Îţi imaginezi un viitor fără mine, iar acel viitor nu există.
Ţi-am promis că te voi însoţi mereu, nu? Sunt aici.
Haide.
Bine.
Aşa.
Asta-i o nebunie.
Şi acum?
Mergi.
Da, bine.
Bun.
Cum te simţi?
Încă sunt speriat.
Se pare că avem companie.
Priveşte.
Uite! Îl vezi?
Ce frumuseţe!
Cred că are peste 60 de centimetri. Încerc să-l prind de săptămâni bune.
De ce nu-i ordoni să-ţi muşte momeala?
Unde ar mai fi distracţia?
Ştii, nu te încadrezi în toate chestiile religioase pe care le-am învăţat.
Religie.
Religia e prea multă muncă.
Nu vreau sclavi.
Vreau prieteni. O familie cu care să-mi împărtăşesc viaţa.
Păi şi regulile şi strădania de a fi un creştin bun?
Gândeşte-te, Mack.
Nu sunt tocmai ceea ce s-ar numi creştin, nu?
Presupun că nu.
Nu-mi pasă cum le spuneţi.
Vreau doar să văd oameni schimbaţi fiindcă l-au cunoscut pe Tata.
Să simtă cum e să fie iubiţi cu adevărat.
Nu cred că am simţit vreodată asta.
Încalţă-te. Îţi arăt cum poţi fi.
Mergi pe cărarea asta până când se termină, apoi mergi mai departe.
Tu nu vii?
Asta e o cărare pe care numai tu poţi păşi.
- Credeam că ai zis că nu mă vei părăsi. - Şi am vorbit serios.
Ai încredere în mine.
Nu uita ce ai învăţat.
Te aştept aici.
"Mergi mai departe"
Alo?
E cineva?
Scuze...
Cine eşti?
Eu sunt Înţelepciunea.
Ştii de ce te afli aici?
Nu tocmai. Dar încep să mă obişnuiesc cu asta.
Ziua de azi e una foarte serioasă, cu consecinţe foarte serioase.
Te afli aici pentru judecată.
"Judecată?" Au spus că nu sunt mort.
Nu eşti.
Atunci ce e asta?
Nu crezi că Dumnezeu e bun?
E Missy copilul Lui?
Desigur.
Atunci, nu.
Nu prea cred că Dumnezeu îşi iubeşte copiii.
Dacă asta crezi...
Vino. Ia loc.
Poţi să mă judeci numai bine de acolo.
Să te judec?
Vrei să mărturiseşti ceva?
Ştii ce am făcut.
Da. Dar nu tu eşti cel judecat.
Azi, tu eşti Judecătorul.
- Ce? - De ce eşti surprins?
Toată viaţa ai judecat aproape pe oricine şi orice,
faptele şi motivaţiile lor,
ca şi cum ai fi ştiut care erau acestea cu adevărat.
Judeci pe moment, uitându-te la culoarea pielii cuiva.
La hainele lor. Limbajul corporal.
După toate aprecierile, ai o bună practică în domeniu.
Ia loc.
Bine.
Pe cine voi judeca?
Trebuie să existe cel puţin câţiva
care se fac vinovaţi de atâta durere şi suferinţă. Nu?
Da.
Cum rămâne cu cei egoişti?
Cum rămâne cu cei lacomi? Sau cei care le fac rău altora?
Ucigaşii?
Traficanţii de droguri? Teroriştii?
Vinovaţi?
Da.
Cum rămâne cu bărbaţii care-şi bat soţiile?
Lasă-mă în pace.
Vino încoace. Ce ai zis?
Sau cu taţii care-şi bat fii sa să-şi atenueze propria suferinţă?
Hai să nu facem asta.
Omul ăla ar trebui judecat?
Da.
Îţi ţii gura?
Cum rămâne cu băiatul ăsta?
- Ce-i cu el? - L-ai judeca şi pe el?
E un copil.
Dar l-ai judecat deja.
Băiatul ăla e tatăl tău.
Da, domnule.
Acum,
cum rămâne cu bărbatul care răpeşte şi omoară fetiţe nevinovate?
Tati!
E suficient.
E vinovat acel bărbat?
- L-aş trimite în iad. - Dar tatăl lui?
Bărbatul care l-a transformat în acel monstru deviant?
L-aş condamna şi pe el.
Cum te poţi opri doar la el?
Moştenirea asta de suferinţă nu ajunge la Adam?
Cum rămâne cu Dumnezeu? El nu e vinovat?
De la El a pornit totul.
Mai ales, dacă ştia rezultatul.
Vrei s-o spun?
Absolut.
Dumnezeu e de vină.
Atunci, dacă Îl poţi judeca pe Dumnezeu atât de uşor...
trebuie să alegi unul dintre copiii tăi care-şi va petrece eternitatea în rai.
Celălalt se va duce în iad.
Nu pot să fac...
Ce nu poţi să faci?
Nu-ţi cer decât să faci ceva pe care tu crezi că Dumnezeu îl face.
Deci, cine se va duce în iad?
Ai putea s-o alegi pe Kate.
Ţi-a zis nişte lucruri care te-au rănit.
Se comportă urât cu tine.
Nici nu mai eşti sigur dacă te mai iubeşte.
Sau... ai putea să-l alegi pe Josh.
A fost neascultător.
S-a furişat afară din casă. Te-a minţit.
Nu ştiai asta?
Mackenzie, alege.
Nu mai vreau să mai fac asta.
- Nu pot face asta. - Ce nu poţi face?
Nu pot. Şi nu vreau.
Trebuie.
Ăsta nu e un joc.
Trebuie s-o faci.
Ştii ce? Nu e drept.
Trebuie s-o faci.
Nu e drept.
Nu pot.
Ia-mă pe mine.
Merg eu în locul lor.
Le iau locul.
Ia-mă.
Merg eu în locul lor.
îmi laşi copiii în pace şi mă iei!
Mackenzie...
Ţi-ai judecat copii şi i-ai găsit vrednici să fie iubiţi.
Chiar dacă asta te costă pe tine totul.
Acum ştii ce e în inima lui Tata.
Nu înţeleg cum a putut Dumnezeu s-o iubească pe Missy
şi să îngăduie să i se întâmple ce i s-a întâmplat.
Era inocentă.
Ştiu.
S-a folosit de ea ca să mă pedepsească?
Fiindcă asta nu e corect.
Ea n-a meritat asta.
Soţia şi copiii mei nu merită asta.
Eu aş fi meritat-o. Fiindcă am...
Aşa e Dumnezeul tău, Mackenzie?
Atunci nu e de mirare că te îneci în supărare.
Dumnezeu nu e aşa.
Asta nu a fost fapta lui Dumnezeu.
Dar El n-a oprit-o.
Nu opreşte multe lucruri care-I produc durere.
Ce i s-a întâmplat lui Missy a fost lucrarea răului.
Şi nimeni din lumea voastră nu e imun la asta.
Vrei promisiunea unei vieţi fără suferinţă.
Da.
Nu există.
Atâta timp cât există altă voinţă în acest Univers,
liberă de a nu-l urma pe Dumnezeu,
răul poate găsi o gale de a intra.
Trebuie să existe o cale mai bună.
Există.
Dar acea cale implică încrederea.
Nu mai vreau să fiu judecător.
Missy.
Nu te aude.
Mă poate vedea?
Nu.
Dar ştie că eşti aici.
Se simte bine?
Mai bine decât îţi poţi închipui.
Missy!
M-a iertat?
Pentru ce?
Pentru că n-am putut s-o salvez.
Missy nu crede asta.
Şi nici Nan, şi nici Tata.
Ar fi timpul să-ţi scoţi gândul ăsta din cap.
- Cum a fost? - Groaznic.
Şi minunat.
Sunt foarte mândru de tine, prietene.
Mulţumesc. Că m-ai lăsat s-o văd.
N-a fost ideea mea.
Întotdeauna e mai bine când o facem împreună, nu crezi?
Dumnezeu are timp să stea la plajă?
Scumpule, habar n-ai cât de multe fac eu acum.
Tată...
Da, Mackenzie?
Am fost rău cu tine.
Îmi pare rău.
- Nu ştiam. - Nu-i nimic.
E de domeniul trecutului, acolo unde ar trebui să fie.
Nu doresc decât să creştem împreună şi să nu ne gândim la ce-a fost. Ce zici?
Mi-ar plăcea asta.
Mulţumesc că m-ai lăsat s-o văd pe Missy.
Cu multă plăcere.
Nu-ţi pot descrie bucuria pe care am avut-o când v-am văzut împreună.
Iar Missy e o fată specială.
Da.
Înţelegi acum.
Pot face un bine de neimaginat din tragedii cutremurătoare.
Dar asta nu înseamnă că eu regizez tragediile.
După toate sentimentele pe care le-am nutrit împotriva ta...
de ce-ţi mai pasă câtuşi de puţin de mine?
Pentru că asta face dragostea.
Nu prea înţeleg relaţiile, nu-i aşa?
Dar tot mă iubeşti.
Bărbaţii. Ce proşti mai pot fi uneori.
Am auzit bine? Dumnezeu mă face prost?
Dacă pantoful se potriveşte, poartă-l.
Dacă pantoful ţi se potriveşte.
Aranjează-te, Mack. Avem o noapte mare în faţă.
Îmi spune cineva unde mergem?
Uită-te în jur, Mackenzie.
Nu uita să te bucuri de călătorie.
Am ajuns.
Asta e?
Pentru ochii tăi.
Doar în seara asta...
ne-am bucura să vezi ceea ce vedem şi noi.
Bine.
Ce sunt alea?
Nu "ce".
Cine.
Copiii Tatei din toate naţiunile şi triburile.
Ceea ce tu numeşti personalitate şi emoţie,
noi le vedem sub formă de culoare şi lumină.
Ce se întâmplă cu acela?
De ce se uită la noi?
Se uită la tine.
E...
Tată.
Mack, îmi pare nespus de rău.
Pentru tot.
Eram orb şi nu te puteam vedea.
Nu puteam vedea pe nimeni.
Da, ştiu.
Ştiu.
Am fost speriat.
Nu ştiam ce să fac.
Fiule, te iert.
Ai devenit tatăl care n-am putut fi eu.
Sunt foarte mândru de tine.
Mă poţi ierta vreodată?
Ne vom revedea, fiule.
Da...
Hai să mergem acasă.
Mack. Trezeşte-te.
E timpul să plecăm.
Tată?
Bună dimineaţa, fiule.
Iar mă zăpăceşti, aşa-i?
Ca-ntotdeauna.
Pentru ce avem de făcut azi vei avea nevoie de un tată.
- Unde mergem? - Aproape am ajuns.
Suntem aici să facem ceva care va fi foarte dureros pentru tine.
Te rog, n-o face.
Fiule,
suntem pe un drum al vindecării
care va pune capăt acestei părţi a călătoriei tale.
Vrei să-l iert?
Mi-a omorât fiica.
Vreau să-l rănesc.
Vreau să sufere...
aşa cum el m-a făcut să sufăr.
Vreau ca tu să-l răneşti.
Ştiu că vrei.
Dar şi el e fiul meu. Şi vreau să-l mântuiesc.
"Să-l mântuieşti?" Ar trebui să ardă în iad.
Deci ne-am întors la Judecător?
Deci, îl laşi să scape aşa pur şi simplu?
Nimeni nu scapă cu nimic.
Totul are consecinţe.
- Ceea ce a făcut... - A fost îngrozitor.
Nu-ţi cer să justifici ceea ce a făcut.
Îţi cer să te încrezi în mine că fac ce e corect şi că ştiu ce e mai bine.
Şi apoi ce se întâmplă?
Iertarea nu pune bazele unei relaţii.
E vorba despre a-ţi lua mâinile de la gâtul lui.
Mack, durerea dinăuntrul tău de devorează,
îţi răpeşte bucuria şi îţi paralizează capacitatea de a iubi.
Nu pot.
Nu te-ai împotmolit fiindcă nu poţi.
Te-ai împotmolit fiindcă nu vrei.
Nu trebuie să faci asta singur.
Sunt aici cu tine.
Nu ştiu cum.
Doar spune-o cu voce tare.
Te...
Te iert.
Mackenzie, eşti o aşa mare bucurie.
Tot sunt mânios.
Bineînţeles că eşti. Nimeni nu uită tot dintr-odată.
Probabil că ar trebui s-o spui de 1.000 de ori,
înainte să-ţi fie mai uşor.
Dar o să-ţi fie.
Să mergem.
Hai s-o aducem pe Missy acasă.
Te iert.
Te rog, te rog!
Apele vindecătoare fac bine trupului.
Alea sunt lacrimile tale, Mackenzie.
Le strângem de mult timp.
- Poftim. - Mulţumesc.
Mackenzie, vrem să fii cu luare-aminte la ceva.
Poţi rămâne aici cu noi sau te poţi întoarce la Nan şi la copiii tăi.
Oricare va fi alegerea ta, îţi promitem că vom fi cu tine mereu.
Şi Missy?
Dacă alegi să rămâi, te vei întâlni cu ea în după-amiaza asta.
Dacă pleci, o vei lăsa în urmă, dar numai pentru moment.
Ea ce-ar vrea?
I-ar plăcea să te vadă azi.
Dar ea trăieşte într-un loc în care nu există nerăbdare,
aşa că n-o deranjează că trebuie să aştepte.
Totul de aici a fost remarcabil.
Dar acasă, mă duc la muncă,
încerc să fiu o persoană bună,
să-mi iubesc familia.
Nu ştiu.
Contează ceea ce fac acasă?
Absolut.
Mack, pentru că tu eşti important, tot ceea ce faci tu e important.
De fiecare dată când iubeşti sau ierţi,
odată cu orice faptă bună,
universul se schimbă în mai bine.
Dacă contează ceva, atunci contează totul.
Atunci mă-ntorc.
Putem să te rugăm să faci ceva pentru noi când vei pleca?
Orice.
Kate are nevoie de tine.
Se învinovăţeşte pentru moartea lui Missy.
Te-ai înfruntat cu propria învinovăţire.
Dar vremea pentru vină s-a încheiat.
Când mă întorc...
Vreau să mai faceţi parte din viaţa mea.
Eu am fost mereu.
Eu sunt mereu.
Eu voi fi mereu.
Asta e bine.
Fiindcă ţin la voi în mod deosebit.
Te iubesc, Mack.
Mack?
Mack.
Amice.
Eşti treaz.
Unde sunt?
Eşti la spital.
Unde e Tata?
- Mă duc să chem doctorul şi familia. - Bine.
Willie...
A fost acolo.
Cine, Mack? Unde?
Trebuie să vorbesc cu Kate.
- Linişteşte-te. - Şi cu Nan. Şi cu Josh.
- Trebuie să le spun. - Ei sunt aici.
Sora s-a dus să-i aducă. Sunt la cantină.
Ce s-a întâmplat?
Amice, ai fost lovit de un tir de 40 de tone.
Noaptea trecută?
Nu, vineri. Imediat după ce mi-ai luat camioneta.
E imposibil.
Mi-am petrecut weekendul la baracă.
Mack, n-ai reuşit să ajungi acolo.
Ba da. Am ajuns.
- Am fost acolo. - Bine.
Amice, sunt prea multe informaţii acum.
M-am întâlnit cu Dumnezeu.
Tata a zis să-ţi spun că ţine la tine în mod deosebit.
- Mack? - Odihneşte-te.
Eşti bine.
Îmi pare rău. Pentru tot.
Nu-i nimic.
Putem discuta mai târziu, scumpule.
Trebuie să te odihneşti acum.
Am atât de multe să-ţi spun despre...
lac şi despre Tata.
Şi despre Missy.
A fost acolo. Am văzut-o.
E bine.
E mai mult decât bine.
E fericită.
E frumoasă.
E atât de frumoasă.
Salut, campionule!
Scumpule.
Eşti puternic.
Mulţumesc.
Lăsaţi-mă puţin singur cu Kate.
- Da. - Mulţumesc.
Bună!
Ştiu că lucrurile n-au fost prea bune între noi în ultimul timp.
Am fost atât de pierdut în propria mea tristeţe încât...
N-am fost în stare să te ajut să treci peste propria ta tristeţe.
Îmi pare nespus de rău.
Kate...
nimic din toate astea nu sunt din vina ta.
N-ar fi trebuit să stau în picioare în barca aia.
Uită-te la mine.
Nu te gândi la trecut.
Totul o să fie bine.
Ştiu cum e să duci povara pe care ai dus-o.
Şi doar încep să învăţ...
cum să uit.
Şi sper că putem să învăţăm asta împreună.
Nu contează prin ce treci.
Nu vei mai fi nevoită s-o faci singură.
Te iubesc foarte mult.
Şi eu te iubesc, tată.
Te iubesc foarte mult, Kate.
În acea după-amiază, Mack i-a spus lui Nan totul.
Te cred.
În următoarele câteva săptămâni, Mack s-a însănătoşit rapid.
Sunt convins că sunt persoane care se întreabă
dacă totul chiar s-a întâmplat în modul în care-şi aminteşte Mack.
Sau dacă s-a întâmplat ceva din acele lucruri.
Presupun că va trebui să hotărâţi singuri.
Dar schimbările pe care le văd în fiecare zi la prietenul meu,
sunt suficiente pentru mine.
Willie a zis că muşcă bibanii.
Îmi dă 10 dolari dacă îl bat pe al lui de 2,5 kg.
Ăştia-s bani câştigaţi uşor.
- Ai luat o undiţă şi pentru mine? - Alege.
Am una şi pentru tine, dacă te simţi norocoasă.
S-a făcut.
Marea Tristeţe s-a dus.
Mack îşi trăieşte majoritatea zilelor cu un sentiment profund de bucurie.
Iubeşte mai mult decât majoritatea...
Iartă repede.
Şi chiar mai repede cere iertare.
Tată.
A devenit copil din nou.
Bravo!
Sau poate copilul care nu i s-a îngăduit niciodată să fie,
rămânând într-o încredere şi uimire sincere.
Nu m-ar surprinde dacă, din când în când,
Mack şi-ar scoate pantofii...
Doar aşa ca să vadă dacă...
Ei bine, ştiţi voi...
Traducerea: Undergrow Subtitrări-Noi Team