Aş vrea să cred că soarta a avut o implicaţie
în ce s-a întâmplat în vara aceea.
Că destinul jeanşilor era să ne găsească.
De unde au venit şi de ce ne-au ales va fi întotdeauna un mister.
Dar poate că asta a făcut parte din miracolul lor.
Au simţit în acel moment cât de mult aveam nevoie de ei.
Cât de mult aveam nevoie de puţină încredere,
când părea că se vor pierde toate lucrurile în care am crezut.
FRĂŢIA PANTALONILOR UMBLĂTORI
Dar spun prea multe, prea curând.
Am fost un grup de patru de când ţin eu minte.
De fapt, am fost un grup de patru dinainte de a ne naşte.
Şi şapte ! Simte cineva vreo mişcare ?
Mamele noastre s-au cunoscut la orele prenatale de aerobică.
Nu aveau nimic în comun decât data la care trebuia să nască.
Unu şi relaxaţi ! Bună treabă !
Prima care a ieşit a fost Bridget.
Doamnelor, să facem totul deodată.
Celelalte am venit de-a lungul săptămânii.
Lui Bridget îi plăcea să comande.
- Aşa, Lena ! - Mă ocup eu de asta.
Dar ştiţi ceva ? Uneori, asta era în favoarea noastră.
Nu, te rog !
Aşa a fost întotdeauna cu noi. Dă şi ia.
Dar mai ales "dă".
Lena, nu cred că de data asta o să se mai întoarcă.
O să fie bine, Carmen.
O să vin mâine, la prima oră. O să vină şi Tibby şi Bridget.
Stai cu mine la telefon până când adormi.
"La ce le-a fost capul ?" Dubla şapte.
Eram acolo una pentru cealaltă,
să înţelegem lucruri pe care nu putea nimeni altcineva din lume.
La ce le-a fost capul să mai facă un copil la vârsta lor ?
Eu ce am fost ? Un experiment al zilelor lor hippie ?
Acum e momentul să pună bazele familiei lor adevărate ?
Continuă.
Au înnebunit !
- E o porcărie ! - Într-adevăr.
Taie ! Lena, nu-ţi dai seama că e o tragedie ?
N-ai putea pune mai mult entuziasm ?
Au fost câteva chestii pe care nu am putut să le acceptăm.
Mânia nu e o povară uşor de dus.
Şi noi am suportat-o şi pe asta.
În timp ce deplângem pierderea acestei iubite soţii, mame şi prietene,
ni se pare alegerea ei ca fiind imposibil de înţeles.
De câtă disperare e nevoie pentru a comite un astfel de act ?
Ne putem mângâia cu gândul că acum e într-un loc mai bun
decât a găsit printre noi.
Condoleanţele mele. Bridget.
Am fost acolo pentru lucrurile pe care nu le puteam înfrunta singuri.
- Bee, te simţi bine ? - Da.
O să mă simt după ce dau jos tocurile astea idioate.
Ţine-le pentru mine. Cred că fug acasă.
Sau faţă de cele pe care nu voiam să le înfruntăm deloc.
Împreună formam o singură persoană.
Sălbatica, de neoprit, Bridget.
Timida şi frumoasa Lena.
Tibby, rebela. Iar eu, Carmen, scriitoarea.
Aveam 16 ani şi nu fusesem niciodată despărţite.
Dar toate astea aveau să se schimbe.
E grozavă, dacă vrei să te duci în Grecia arătând ca Laverne De Fazio.
- Ca cine ? - Ca icoana anilor '70.
Sunt singura care nu am fost lipsită de cultură pe aici ?
Tibby a uitat să-şi ia pastila de fericire de dimineaţă.
De fapt, le păstrez pentru când voi fi obligată să stau la Wallman,
în timp ce voi o să o ştergeţi în aventurile voastre.
Tibby, eşti o regină a dramei.
Mă duc în Carolina de Sud. Asta e numai la trei state depărtare.
E un abandon. Vă urăsc pe toate !
Tu ai vrut să stai aici toată vara şi să te ocupi de documentarul tău !
Va fi o lovitură uriaşă !
Un film nemaipomenit despre cum să aşezi deodorantele !
Cred că o să inventez propriul meu gen de film, numit:
"Porcăriodocumentar".
Ia uite aici ! Doamne ! Sunt perfecţi !
Nu pot să port un bikini.
Carmen, nu ştii că pe plajele din Grecia se poartă nudul ?
- Ce ? - Glumeam, Lena.
Doamne, te invidiez. Te duci într-un loc unde chiar sunt tipi.
Credeam că de-abia aştepţi campionatul de fotbal.
Aşa era, până a aflat că e numai pentru fete. Nu au voie şi băieţii.
Atenţie, posibil piercing !
Îmi pare rău, domnişoară, gata cu găurile !
Tibby ! Scoate-le pe astea şi încearcă-le pe astea !
Tibby, eşti tare sexy !
Titgby, arăţi nemaipomenit ! Intoarce-te ! Ia te uită !
- Carmen ! Stai ! - Arăţi nemaipomenit !
- Cumpără-i. - Atunci, încearcă-i şi tu !
Dar eu nu port jeanşi.
Sau bikini, sau fuste scurte, ceva ce ar putea arăta că ai o formă.
Nu e adevărat.
Tibby, îţi vin nemaipomenit ! De ce nu recunoşti ?
Pentru că îmi plâng de milă.
- Lena ! Ai trup ! - Vorbeşti serios ? Ia uite !
- Lena Kaligaris are trup ! - Termină ! Nu am !
Bridget, ţie îţi plac jeanşii, de ce nu-i încerci ?
Poate pentru că sunt mai înaltă ca tine cu 7 cm.
- E corect. - Cum pot să-ţi vină şi ţie perfect ?
- E cam ciudat ! - Incepe să mă sperie !
Bine, Carmen, e rândul tău.
Încearcă-i şi tu.
Bee, vorbeşti serios ?
Crezi că o pereche de jeanşi care vi se potriveşte vouă
o să se potrivească şi pe astea ?
Da, Carmen, vom ajuta coapsele tale să intre în ei. Nu-ţi face griji.
O să mă ajutaţi să ies din ei ?
Carmen, i-am încercat toate. Încearcă-i.
Coapsele mele...
Ce e ? V-am spus eu !
O să-i scot şi o să ne prefacem că asta nu s-a întâmplat.
Carmen, uită-te la tine ! Iţi stau nemaipomenit de bine.
Spuneţi-mi că sunt nebună, dar ştiinţific vorbind,
pantalonii ăia nu-mi pot veni mie...
- Nici mie... - Nici mie...
Nici mie !
E o nebunie !
Tib, azi s-a întâmplat un lucru pe care nu-l putem explica nici una.
Orice ar fi, ignoraţi-l !
Nu putem ! E un semn. Pantalonii încearcă să ne spună ceva.
Tibby, uneori eşti mult prea pesimistă.
- Bee, ai grijă. - Doamne !
Ne scot nişte funduri frumoase. Asta e suficient pentru mine.
- E ceva mai mult decât Lycra. - Dar probabil că e Lycra.
Sunteţi gata pentru asta ?
În numele Tatălui, al Fiului, al Sfântului Duh...
- Carmen, nu suntem la biserică. - Dar tot e un loc sfânt.
Aici s-au cunoscut mamele noastre, nu ?
Oricum, ne-am adunat azi aici pentru a onora un dar care ne-a fost trimis.
De ce a trebuit să plătim pentru ei ?
- Tibby, ţine-o tot aşa. - E o întrebare valabilă.
În seara asta, în ajunul despărţirii noastre,
magia a venit la noi sub forma unei perechi de pantaloni.
Şi vă propun să îi împărţim egal.
În vara asta vor călători între noi,
legându-ne cu inimile şi spiritele, deşi suntem la depărtare.
Cred că în seara asta suntem surori legate de aceşti pantaloni.
Surorile Pantalonilor ?
Avem nevoie de reguli. Orice frăţie are nevoie de reguli.
Mulţumesc. Un manifest !
- Bine. - Bravo ! Îmi place !
Regula numărul unu: "Fiecare soră va ţine pantalonii..."
O săptămână !
Cred că Lena ar trebui să fie prima, pentru că Grecia e cea mai depărtată.
Tibby, tu urmezi. Care e regula ta ?
- Nu ştiu. - Ba ştii.
"Să nu te scobeşti în nas când porţi pantalonii."
"Te poţi scărpina uneori, în timp ce te scobeşti. Un pic."
- Mulţumesc că ai permis asta. - E o regulă bună.
"Când trimitem pantalonii, ar trebui să scriem o scrisoare, "
"care să detalieze cel mai grozav lucru întâmplat cât i-am purtat."
Asta e o regulă bună.
Deci, cel mai grozav lucru care ţi s-a întâmplat.
Şi dacă nu se întâmplă nimic important ?
- O să se întâmple ceva important. - Nu, mă îndoiesc.
Şi când o să ne vedem din nou, vom scrie chiar pe pantaloni.
Asta e regula numărul şase.
Regula numărul şapte:
"Pantalonii trebuie scoşi numai de cea care îi poartă."
Punct lovit !
Lucrează. S-ar putea să nu aibă prea mult timp să stea cu tine.
Dacă o să te simţi singură, vreau să vii acasă.
O să mă descurc, mamă.
"Nu vom spăla niciodată pantalonii ăştia."
- Carmen, asta nu e necesar. - De ce nu ?
- Pentru că nu pot fi spălaţi. - De ce ?
O să speli magia din ei ?
Am una mai bună. "Fără manşetă dublă."
Îndoirea dublă nu e atrăgătoare.
Aşa e. S-au dus anii '80.
Neatrăgător e să-ţi bagi cămaşa în pantaloni şi să porţi şi curea.
"Nu poţi spune niciodată că pari grasă când porţi pantalonii."
"Nici nu poţi gândi asta."
Ai grijă şi să nu uiţi să scrii...
Şi tu. Pa.
Ar fi bine să te duci. Se pare că încep îmbarcarea.
Sunt nouă. Avem nevoie de o ultimă regulă.
Bine. "Iubirea egală a pantalonilor."
"Iubeşte-ţi surorile şi iubeşte-te pe tine însăţi."
Pentru pantaloni !
Şi pentru frăţie !
Pentru vara asta şi pentru tot restul vieţii !
Împreună şi separate !
Papou, nu mă deranjează mersul pe jos !
Îmi pare rău că greaca mea nu e aşa de bună.
Mama a spus că o să o prind imediat. Doar vorbind cu tine şi cu Yia Yia.
Lena !
Ca să alung deochiul !
Lena ! Credeam că o să mor şi nu o să o văd pe Lena a mea.
Credeam că nu o să te văd niciodată.
Îţi place camera ta ? Şi patul ?
Am pus cearşafuri speciale.
De la fereastra asta e cea mai frumoasă privelişte.
E preţioasă ca o bijuterie.
O să te păzim ca pe o bijuterie.
Trebuie să te odihneşti.
Când auziţi numele şi culoarea echipei, fugiţi la antrenor.
Alma, Megan, verde.
Anderson, Alice, verde.
Adissa, Jessica, roşu.
Bo, Natalie, roşu.
Dă, Doamne, să-mi scrântesc glezna cât mai repede !
Poftim ?
Toată chestia asta a fost ideea mamei. De-abia aştepta să scape de mine.
A mea a oftat toată săptămâna: "Nu ştiu ce mă fac fără tine..."
Iar eu mă gândeam să-şi vadă de viaţa ei !
- Mama ta cum a reacţionat ? - Nu a spus nimic.
- Cine e ăla ? - Nici să nu te gândeşti.
E împotriva regulilor să ai relaţii cu antrenorii.
Marsden, Olivia, roşu.
Vreeland, Bridget, roşu.
Bună, scumpo.
Am cerut şcolii să amâne trimiterea situaţiei,
pentru că am vrut să-ţi fac o surpriză.
- Numai note de zece ! - E fantastic !
Mi-am adus echipamentul de tenis. M-am antrenat ca nebuna.
Vreau să joci dur cu mine.
În tren am calculat că nu am mai petrecut patru zile întregi cu tine
de când aveam zece ani.
Îmi place când vii de Crăciun, dar să avem toată vara numai pentru noi ?
Ţi-am spus că mama m-a învăţat să fac arroz con polo ?
O să-ţi pregătesc asta. Şi platanos.
Stai ! Unde suntem ?
Am o surpriză pentru tine. M-am mutat din Charleston.
Te ocupi de construcţii ? Tu urăşti construcţiile !
Când am spus asta ?
La expoziţia Frederick Law Olmstead de la Smithsonian.
Ai spus că există oraşe şi sate şi restul e pământ.
Aveam nouă ani când ai venit la D.C. Să vizitezi o companie de plastic.
Îţi aminteşti totul !
Nu-mi amintesc să-mi fi spus că te-ai mutat !
Cine e ea ? Vecina ta ?
De fapt... Stăm împreună.
Tu trebuie să fii Carmen.
Tatăl tău mi-a povestit atâtea despre tine.
Ştiu că vom avea o vară minunată împreună.
Copii ! Veniţi încoace !
Copii ?
Nu sunt copii, sunt adolescenţi, ca şi tine.
Stau cu tine ?
Carmen, ea e Krista, iar el e Paul.
O să fim împreună domnişoare de onoare.
Poftim ?
Nu ajunsesem încă la partea aia de surpriză.
Scumpule, eu...
O să ne căsătorim. Pe 19 august.
Eşti foarte talentată !
Mi-a luat câteva săptămâni să mă obişnuiesc să o fac !
Toţi avem talentele noastre speciale.
Tibby, am crezut că am fost destul de clar
că bonetele angajaţilor trebuie purtate tot timpul.
Nu mă face să mai spun asta o dată.
Scuză-mă ! Unde sunt şampoanele ?
La raionul şapte.
Doamne !
Ajutor !
O fată căzută ! Să cheme cineva o ambulanţă.
Ai o etichetă pe frunte !
Îmi pare rău, nu vorbesc prea bine greaca.
Va trebui să mai lucrăm la ea, nu ?
Îţi mulţumesc că mi-ai împrumutat un tricou.
Îţi vine bine.
Îmi pare rău dacă miroase a peşte.
- Asta e barca ta ? - A bunicului meu.
Toate cele cu steag albastru sunt ale lui.
Lucrezi pentru el ?
Doar vara. Merg la universitate la Atena.
- Kostas Dumas. - Lena Kaügańs.
Deci şi tu eşti grecoaică.
De unde ştii aşa de bine engleza ?
Am stat cu părinţii mei în Chicago, până am împlinit 12 ani.
Şi părinţii mei s-au mutat în SUA.
Eu am venit aici doar pe perioada verii. Stau la bunici.
Pe cei mici trebuie să-i arunc înapoi Vrei să mă ajuţi ?
Nu.
E în regulă. Nu.
Îţi arăt eu cum. Dă-mi mâna !
Pune mâna pe mâna mea.
Aşa.
E bine ?
Azi a avut norocul de partea lui.
Trebuie să plec.
Dar îţi mulţumesc încă o dată că mi-ai salvat viaţa.
- Dansezi mai bine decât înoţi ? - Poftim ?
Sâmbătă seară. Să ne vedem.
Îmi pare rău. Nu pot.
Mai repede !
Bună. Eu sunt Bridget.
- Eric. - Ştiu.
Am auzit că te duci la Columbia.
Da.
Tu ce ştii despre mine ?
Liceul vostru a câştigat naţionalele.
Cea mai bună jucătoare. Joc ca înaintaş.
Am observat.
Am 17 ani. Hai să ne luăm la întrecere !
Asta a fost tot.
Şapte mile.
- Doamne, nu îţi place să alergi ? - Ba da. E cel mai bun drog.
E ca şi cum te-ai afla într-un loc unde nu se poate întâmpla nimic rău.
Ca şi cum dacă mergi un pic mai departe, dacă alergi...
Nu te poate atinge nimic.
Desigur, nici endorfinele nu sunt rele.
Deci Tami se simte bine ?
O să te înveţe să manevrezi bastonul ?
Încă nu ştim. S-ar putea să ţină steagul.
Ce-ar fi să spunem rugăciunea înainte de a începe să mâncăm ?
Mi-ar plăcea.
Binecuvântează-ne, Doamne, pentru darurile Tale, pe care le vom primi,
din mărinimia Ta, prin Hristos, Domnul nostru.
- Începeţi ! - Arată grozav.
Răspund eu.
E în regulă. Nu răspundem la telefon în timpul cinei.
Cu excepţia acelei dăţi. Spuneţi-ne iar cum v-aţi cunoscut.
- V-am spus-o de atâtea ori... - Vrei să spui tu ?
- Nu, nu vreau. - Vrei să spun eu ?
- Am format un număr greşit. - Iar eu am răspuns.
- Dar Lydia a răspuns. - În timpul cinei.
Doar de data aceea.
Şi Lydia a fost de acord să iasă cu un străin.
- Nu aşa s-a întâmplat ? - Nu, nu e adevărat.
- Exact aşa s-a întâmplat ! - Am fost la bowling. Ne-am distrat grozav.
Îţi aminteşti cum ai marcat două puncte ?
Două puncte e un scor slab.
Măcar nu mi-a rămas bila înţepenită pe deget.
Apa de la toaletă e albastră.
Da, mamă, albastră. Apropo, tata nu ura bowling-ul ?
Da, joacă bowling. Şi spune rugăciunea.
Rugăciunea ?
Spune rugăciunea şi mulţumeşte Domnului înainte de a mânca.
N-am reuşit nici măcar o dată să îl luăm cu noi la biserică.
Cine e tipul ăsta ?
Trebuie să vorbeşti cu el, Carmen. Spune-i ce simţi.
Vorbesc cu el. Vorbesc cu el tot timpul.
Da, aşa cum vorbeşti cu mine ? Nu.
E important, Carmencita. A făcut o greşeală.
O să vin acolo.
Nu ! Tu nu ai vrut niciodată să fie fericit şi de asta dai vina pe el.
O să iasă foarte bine. O să fie bine.
"Dragă Tibby, cred că ne-am înşelat foarte tare în privinţa pantalonilor."
"Singura dată când i-am purtat era cât pe ce să mă înec, "
"apoi m-a luat un tip de pe o barcă de pescuit"
"care m-a pus să ating un peşte viu. A fost dezgustător !"
"Măcar am făcut nişte schiţe ca lumea."
"Îmi place totul la insula asta."
"Cu excepţia faptului că nu sunteţi cu mine."
"Sărutări şi îmbrăţişări infinite... Lena."
- Cum a fost în oraş ? - Bine.
Am găsit ăsta în spălătorie. E al tău ?
Nu, de fapt...
L-am împrumutat. Când m-am dus în port,
am înotat şi mi l-a împrumutat cineva.
Cineva... Cine ? Un băiat ? Care ? Îi ştiu pe toţi.
Nu le băga în seamă, sunt verişoarele tale.
- Şi ei îmi sunt veri ? Câţi am ? - O mulţime. Nu schimba subiectul.
Spune tot.
Îl cheamă Kostas Dounas.
Dounas ? E un Dounas ?
Să nu vorbeşti niciodată cu ei ! Sunt mincinoşi, hoţi şi barbari !
Bunicul tău ar muri dacă ar şti chestia asta.
Să nu-l mai vezi niciodată pe băiatul ăsta.
- Înţelegi ? - Da.
Nu ajunge ! Trebuie să juri !
Jur că...
Bine.
- Ce ar trebui să spun aici ? - Doar chestii despre viaţa ta.
- Nu e nimic prea interesant. - Nu căutăm ceva neapărat interesant.
E ceva real. Ăsta e scopul unui documentar.
- Ce ? - Un documentar.
Ca un film, numai că mai plictisitor.
Cred că îţi aparţine. L-au adus la mine din greşeală.
Probabil că au încurcat numerele.
Aici scrie 721 şi eu stau la 271. Eu sunt Bailey Graffman.
Tu eşti cea care a leşinat alaltăieri la Waltman. Eram acolo.
Da.
Tu eşti fata ciudată cu eticheta pe frunte.
Stai aici, am ceva pentru tine.
Era lângă tine. L-am deschis să văd dacă e vreun act în el.
Deci mi-ai furat portofelul ?
Ăsta e un soi de mulţumesc mai aparte.
Cred că am avut mai mult de patru dolari.
Chiar crezi că ţi-aş fura banii ?
L-am deschis să văd dacă e vreun act.
Nu era. Era o poză pentru şcoală şi o poză jalnică a unui pisoi.
Tu ce ţii în al tău ? Legitimaţia de la Wallman
sau permisul de a conduce bicicleta ?
Scuză-mă, săptămâna viitoare îmi iau permisul de începător.
- Tu câţi ani ai, zece ? - 12.
Nu e mare diferenţă.
Nu e. Când aveam zece nu aveam un iPod.
Eşti grozavă. Şi ce asculţi ? Desene animate ?
Ai trezit-o. Mulţumesc.
- Trebuie să fie oribil. - Ce anume ?
Să stai cu copilul în ziua liberă.
De ce lucrezi acolo ?
Se întâmplă să am nevoie de bani pntru noul echipament video.
Când am început să-mi caut de lucru, Wallman a fost...
De ce îţi spun asta ? Nu trebuie să fii undeva ?
Nu chiar.
Se pare că ai o mulţime deja. Faci un soi de film ?
- Mai degrabă o odă. - A cui ?
A vieţilor disperării tăcute... Existenţa umană jalnică...
Fascinant ! Poate ai nevoie de o asistentă.
- Poate că nu. - Nu ar trebui să mă plăteşti.
Aş putea duce echipamentul şi chestii din astea.
Bună, scumpo.
Îmi pare rău că am întârziat. Cine e prietena ta ?
- Nu e prietena mea. - Bailey Graffman.
Trebuie să plec. Ne mai vedem, Tibby.
Aici erai !
- Ar trebui să jucăm tenis mâine. - Serios ?
De dimineaţă ?
Eşti gata de asta, bătrâne ? Crezi că suportă genunchii tăi ?
Chiar crezi că poţi să-mi întorci serva ?
Vrei să pariem ?
Trebuie să mă întâlnesc cu cei de la catering la hotel.
- Treci pe la meciul lui Paul ? - Sigur.
E un jucător de fotbal incredibil.
O să ne oprim doar o secundă. E în drum.
- Ce faci ? - Bine.
Nu credeam că echipa ta va juca azi.
Nu joacă. Au venit să vadă cum e competiţia.
O priveşti !
Eşti foarte sigură pe tine, nu ?
Când ştiu ce vreau.
Doboară-l !
Ce e asta ?
Prelungiri !
Prelungiri...
- Care e al dv. ? - Paul Redman.
Deci sunteţi tatăl băiatului de aur. E un jucător bun.
- Da, este. - Al !
Da... Bună lovitură !
Nu merităm !
Înlocuire !
Ăsta e un antrenament. Toată lumea trebuie să joace !
Toată lumea ştie că eşti un superstar, am înţeles.
Păstrează-te pentru campionat.
Pe cine avem, Deanna ?
Hai, Katie !
La hotelul la care ţinem nunta a fost o inundaţie.
Reparaţiile o să dureze câteva luni. Doamne, era aşa de bine acolo !
- N-o să mai găsesc alt loc în timp. - O să găsim.
Îmi pare rău.
Lydia nu a avut niciodată o nuntă adevărată.
Înainte de prima nuntă a murit tata...
Hai să mergem acasă. Rezolvăm noi cumva.
Paul ! Vrei să joci tenis cu Carmen ?
Bravo, Paul !
- Ce ? - Lydia are nevoie de mine, scumpo.
În plus, ar fi o ocazie bună să vă cunoaşteţi.
- Tată, Paul nu vorbeşte ! - E puţin cam timid.
O să fie distractiv. Jucăm mâine, bine ?
Doamne, te simţi bine ? Ai păţit ceva ?
Îmi pare rău.
- Se umflă. Îmi pare foarte rău. - Nu e mare lucru.
Ar trebui să ne oprim. Oricum am obosit.
Calimera, Lena.
Nu, m-am gândit că... Eu nu... Poftim tricoul. Mulţumesc încă o dată.
Lena, stai !
Eram pe cale să o scot în larg. Vii cu mine ?
Nu ! N-ar trebui să fiu deloc aici.
Ţi-au spus, nu ?
Crezi că e amuzant ? Bunicii noştri se urăsc.
Ştiai cum mă cheamă, de ce nu ai spus nimic ?
Pentru că certurile bătrânilor nu au nici o legătură cu noi.
Nu se ceartă degeaba. De ce s-au certat ?
Din cauza lucrurilor despre care e vorba aici: bani şi peşte.
Bunicul meu spune că bunicul tău l-a înşelat.
Bunicul tău spune că bunicul meu i-a vândut un peşte
care i-a îmbolnăvit tot restaurantul.
Care e adevărul ?
Adevărul e că e o zi frumoasă şi...
- De ce ar mai conta restul ? - Pentru că e important.
Tibby, mai am o plângere referitoare la reţinerea unei chitanţe.
Asta e a doua ta greşeală şi...
- O să-mi reţineţi din salariu. - Aşa e.
Şi ţinuta interzice jeanşii.
Grozav !
Ce faci cu lucrurile mele ?
Mi le-a dat mama ta. I-am spus că sunt asistenta ta.
- Ce ? - Ei i s-a părut o idee bună.
Pari un copil bun. Nu, pari o belea.
Am prietenele mele. Trei prietene foarte bune.
Deşi m-au lăsat aici să putrezesc, nu caut unele noi.
Nici eu. Cred că ar fi grozav să învăţ cum se face film.
În plus, cred că am găsit un subiect bun pentru un interviu.
Numele lui e Brian McBrian, regele lui "Dragon's Lair".
Am auzit că a spart orice record.
Sigur nu e ceea ce se poate numi jalnic,
dar m-am gândit că ar fi un contrast bun
pentru personajele ratate din film.
Pregăteşte echipamentul.
Bailey, du-te şi stai lângă el. Prefă-te că eşti fan,
ca şi cum l-ai urmări tot timpul pentru ceva.
Motor !
Vrăjitorii jocurilor video sunt văzuţi la cele mai multe magazine.
Brian McBrian e văzut la acesta.
El spune că "Dragon's Lair" e chemarea lui.
- Brian, petreci mult timp aici ? - Uneori şi toată ziua.
Deci preferi să-ţi petreci aproape tot timpul la Quick Mart,
în loc să ieşi în lumea reală ?
Poate că găseşte mai interesantă lumea din "Dragon's Lair".
Spune-ne de asta, Brian.
Tu eşti Dirk Îndrăzneţul din anul 1305.
Scopul e salvarea prinţesei Daphne, care e păzită de Singe, Dragonul.
Camera numărul doi e a şarpelui.
- Şerpii vin din tavan... - Serios ?
Şi nu ajungi să-l vezi pe Dragon până la camera 23.
Da !
Du-te !
Probabil că ai terminat banda.
Dar restul interviului ?
Putem să ne întoarcem mâine, dacă nu ai nimic împotrivă.
- Te simţi bine ? - Vorbeşte spaniola ?
- E în regulă ? - Sigur.
Doar că nu o înţelege nimeni.
Tată, ştii că nu e adevărat.
El şi mama vorbeau tot timpul spaniola.
Mai ales când au început să fie intimi şi nu voiau să...
E nouă ?
Vorbeau în spaniolă, dar eu îi înţelegeam perfect.
Carmen, nu o să-ţi vină să crezi ! Ne-am hotărât să facem nunta acasă.
Cu o petrecere mare în curtea din spate.
- O să fie nemaipomenit ! - O să fie perfect.
- Unde e Paul ? - A avut o întâlnire.
- La spital ? - De ce spui asta ?
Am jucat tenis alaltăieri şi l-am lovit, dar a fost un accident.
Nu. N-are nimic.
Doar trebuia să facă ceva.
Tată ? Tată !
Ce se întâmplă ? Unde e Paul ?
E în Atlanta, scumpo.
În vizită la tatăl lui, care e internat.
E alcoolic.
În fiecare lună, Paul ia autobuzul şi se duce în vizită la el.
Kristă refuză să îl vadă. E... Nu e pregătită pentru asta.
Lydia nu vrea să o supere aşa că am spus că Paul a plecat o zi.
Olivia !
Bridget !
Polly !
Tampoane ! Ce lucru deosebit !
Dragă Bridget, se pare că te distrezi foarte bine. Ştiam că aşa va fi.
Acasă e totul în regulă. Mi-e dor de tine. Cu drag, tata.
Şampon. Foarte practic.
Hamburgeri. În fiecare zi. Ai auzit ?
Ne dau în sfârşit liber sâmbăta.
Aleluia ! Poţi spune "bar" ?
Unde e barul ?
Nu ştiu. Undeva pe drum. De ce ?
- Vrea să mă duc acolo. - Ce ?
Vrea să mă duc.
De ce mi-ar fi spus asta în faţă ?
Asta e partea mea preferată, când riscă şi lansează catapulta.
Bailey, încerc să văd dacă e ceva ce putem folosi din asta.
Ce era în pachetul ăla ?
Perechea aia de pantaloni de acolo.
O împart cu prietenele mele pe timpul verii.
Äştia ?
Ce e aşa de grozav la o pereche de blugi vechi ?
Nimic. Se întâmplă să ni se potrivească în mod misterios.
Serios ?
Mă întreb cum mi-ar sta mie.
Dacă m-ai lăsa să-i încerc.
Cum ar fi acum, de exemplu...
Bailey, fă ce vrei. Am nevoie de linişte.
Tibby ? Vreau să te ocupi de copil.
Carmencita mea... Scriu de la poştă. Poşta expres costă mai mult
decât scot eu în două ore de la Wallman,
sper ca jeanşii să ajungă la tine mâine.
Suntem într-un colţ tipic din Bethesda,
unde generaţii de tineri întreprinzători
au dovedit vechiul proverb:
"Când viaţa îţi oferă lămâi, fă limonadă."
Întrebarea e dacă din ele proaspăt stoarse sau din praf.
Ce contează, dacă iese o limonadă bună ?
Raportez cu tristeţe
că nu mi s-a întâmplat nimic cât am purtat pantalonii.
Am vărsat un Sprite. Duncan, managerul meu cu faţă de şobolan,
m-a acuzat că am reţinut o chitanţă.
Ai reţinut o chitanţă.
În limbajul lui asta înseamnă că am uitat să dau clientului chitanţa.
Am citit că Bill Gates, când era tânăr, avea un chioşc de limonadă.
- Nu ştii asta. - Ba da. Am citit într-o revistă.
- Unde ai citit ? - Într-o revistă.
Pe lângă asta, singurul lucru pe care îl am de spus despre pantaloni
e fetişcana care i-a adus.
O belea care s-a hotărât să se lipească de mine.
E doar obosită. A stat mult acolo, toată ziua.
Ce caută acolo ? Spune-mi !
Gândeşte, face strategii.
Cred că încearcă să-i crească creierul.
Păcat că nu poţi pune prin poşta expres şi copiii de 12 ani.
Noroc Ia vânzare !
Somnoroaso.
Bună, Carmen. E timpul să te trezeşti !
Bună dimineaţa !
Îmi pare rău că te trezesc, dar mă întrebam
dacă Maria poate lua cearşafurile.
- Maria ? - Menajera noastră.
I-am spus că de obicei dormi până târziu, dar nu cred că m-a înţeles.
Engleza ei nu e prea bună.
Bine. O să-mi spăl singură cearşafurile.
Nu. Nu fi proastă. Poate să ţi le spele Maria, nu e nici o problemă.
Lydia, e...
E o zi frumoasă. N-ai motiv să o pierzi spălând cearşafuri.
Nu e nici o problemă. De obicei le spăl singură.
Fac asta tot timpul. Sunt obişnuită.
Oamenii îşi spală cearşafurile tot timpul singuri.
Bine.
- Stai de mult aici ? - Kostas ! Ce cauţi aici ?
E o piaţă de peşte. Aici vând peştele.
Aşa e.
- Dar ştiai asta, nu ? - Poftim ?
Nimeni nu stă lângă o piaţă de peşte împuţită dacă nu aşteaptă pe cineva.
Nu ştiu despre ce vorbeşti. Am venit să desenez biserica aia veche.
- Îmi dai voie ? - Nu e terminată.
- Nu mi-ai spus că eşti artistă. - Nu sunt. Zău.
Lena, eşti !
Părinţii mei s-au căsătorit în biserica aia,
înainte de a se muta în Statele Unite.
- De ce s-au întors în Grecia ? - Nu s-au întors.
Au murit într-un accident de maşină, când aveam 12 ani.
M-am întors să stau cu bunicul.
Îmi pare rău.
- De ce ai ales să pictezi asta ? - Nu ştiu.
Mi-a plăcut, pentru că atunci când o vezi prima oară pare uitată.
Dar apoi îţi dai seama că frumuseţea stă tocmai în singurătatea ei.
Vezi ?
Lena Kaligaris, eşti o artistă.
Ar trebui să îl termini.
Poate altă dată.
Dacă mă văd aici bunicii, o să...
De ei te temi ? Sau e vorba de altceva ?
Ce vrei să spui ? Nici măcar nu mă cunoşti.
Încerc.
Nu vezi asta ?
Are dreptate, Car. Mă tem.
O parte din mine vrea să îl lase să pătrundă,
dar apoi simt cum se ridică un zid. Şi nu înţeleg de ce.
Poate că asta mă impresionează pe mine la Kostas.
În ciuda tuturor celor suferite, poate privi viaţa necomplicat.
N-am cunoscut niciodată o astfel de încredere.
Mă întristează că oameni precum Kostas şi Bridget
care au pierdut totul, mai pot încă să iubească,
în timp ce eu, care nu am pierdut nimic, nu pot.
E la medic.
- Cine e ? - Fetiţa de alături.
Dar nu ştiu de ce. Am auzit că au oprit tratamentul.
- Tratamentul ? - Are leucemie.
Au aflat acum câţiva ani, biata de ea.
- Ea e ? - Da.
Ce e asta ?
Ce cauţi aici ? Nu ar trebui să fii aici.
Nu beau.
Dar dacă nu dansezi cu mine, s-ar putea să fie nevoie să încep eu.
Bridget !
Nu pot.
Nu pot face asta, îmi pare rău.
Roberta, de ce îţi place să lucrezi la Wallman ?
Îmi place să plătesc facturile. Cele mai multe dintre ele.
Dar lucrez şi peste drum, la Sweet Shoppe, cu jumătate de normă.
Au nişte maşinării de amestecat.
Şi, de câte ori mă plictisesc, fac experimente.
Experimente ? Grozav !
Bagă-l ! Îmi pare rău că am întârziat.
- Care e cea mai bună până acum ? - Nu ştiu. Eu...
Am mâncat una ieri care a fost foarte bună.
Avea praline, afine şi mulţi fulgi de graham.
Minunat ! Ştii Baskin-Robbins ?
Angajează specialişti în îngheţată
pentru a inventa arome noi în fiecare lună.
Serios ?
Da. Ştii cine s-ar pricepe la aşa ceva ?
- Tu. - Crezi ?
Doamne ! Trebuie să mă întorc la lucru. Duncan o să fie foarte supărat.
Ne vedem mai târziu.
Îmi pare rău.
Ştiu că nu îţi place când dau buzna aşa.
Nu-i nimic.
- N-am vrut să stric tot interviul. - Nu l-ai stricat. Ai fost bună.
- Cine ţi-a spus ? - Ce anume ?
Ai aflat, nu ?
Mai avem timp pentru un interviu.
Se numeşte leucemie. Şi aş vrea să vin cu tine.
Dar îmi ceri asta pentru că ţi-e milă de mine ?
Nu ştiu.
Poate.
Bine.
Îi facem tivul mai sus şi o să fie perfectă.
- Arăţi nemaipomenit. - Îmi place, mamă.
Carmen ? Tu urmezi, scumpo.
- Poftim ? - Arăt ca o târfă.
Doamne !
Sunt sigură că Barbara poate rezolva chestia asta.
Aşa...
Să vedem !
Trebuie să-i mai dăm drumul de aici.
Da, aşa...
Să sperăm că mai e material.
Sincer, cred că ar fi mai simplu să facem o rochie nouă !
- Acum pot să o scot pe asta ? - Sigur. Te rog.
Barbara, îmi pare aşa de rău...
N-am crezut că tatăl ei se poate înşela în privinţa mărimii.
De obicei, un model standard e bun ca punct de plecare,
-... dar în cazul ăsta... - Am putea adăuga un corset lung.
I-ar mai strânge trupul.
E o nuntă şi vreau să fie la fel. Va arăta precum Krista ?
Sigur !
Atunci nu contează. Aranjăm tivul la Krista
şi pe a celeilalte o refacem.
Carmen. Numele celeilalte e Carmen.
Lydia, lasă rochia, putem spune tuturor că eu sunt portoricană
şi că nu ţi-a trecut prin cap că suntem construite altfel.
Sau că spre deosebire de fiica ta, am un fund
pentru care croitorul nu are destul material de acoperire.
Sau mai bine spunem tuturor că nu există nici o Carmen !
Carmen nu există !
Carmen !
Unu, doi, trei !
E timpul să chemăm cavaleria !
Ne-am asigurat că ajungem în play-off, aşa că o să procedăm altfel.
Jessica la înaintare, Wendy şi Karen mijlocaşe şi Bridget fundaş.
Să nu te văd trecând de jumătatea terenului.
Dragă Lena, când am primit scrisoarea ta, am urlat vreo zece minute.
Deci ţi-ai găsit un iubit ?
Şi eu. Numele lui e Eric.
Am spus că e unul dintre antrenori şi 100% nedisponibil ?
Dar nu îmi pasă. Nu mi-am mai dorit niciodată ceva aşa de mult.
Încă mai aştept să-mi trimită Carmencita pantalonii.
Între timp, îmi consum toată energia la fotbal,
deşi se pare că mă bagă mai mult în bucluc.
Ce pot spune ? Sunt obsedată.
Şi din câte ştiu, fetele obsedate nu sunt vinovate pentru ce fac. Nu ?
Te-am văzut urmărindu-mă azi. Ce părere ai ?
Nu ştiu dacă am mai privit vreodată pe cineva cu atâta intensitate.
Cred că m-am dat niţel mare pentru tine.
- Doar niţel ? - Nu.
E mai mult de atât.
M-ai speriat de moarte !
"Numai cu gândul la necumpătare."
Ce ?
Aşa îmi spunea psihiatrul şcolii.
După ce a murit mama, câţiva profesori au zis că trebuie să fiu evaluată.
Şi m-am întâlnit cu tipul.
Eu am vorbit, iar el a scris.
N-am mai spus nimănui asta.
- Bine, Bridget, eu... - Nu, nu spune nimic.
Nu acum.
Hai să ne luăm la întrecere !
Poftim.
- Ai cheie ? - Nu.
Nu pare a fi casa cuiva.
Probabil că mă caută. Mă descurc eu, mulţumesc.
- E foarte frumoasă. - Dar nu pot şti culoarea ?
Bună, sunt Tibby. Vine bip-ul. Sper că ştiţi ce trebuie să faceţi.
Tib, sunt eu, Carmen. Vin acasă.
S-a stricat totul şi am şters-o. Nu-mi pasă şi...
Mi-a ajuns. Nu pot rămâne aici, aşa că te-am sunat,
pentru că ştiam că tu o să mă înţelegi.
Ştii ce îmi place cel mai mult la stele ?
Te uiţi la ele şi sunt toate acolo, sus
şi te gândeşti că înseamnă ceva mai mult decât...
Viaţa ?
Trebuie să fie.
Ţi-e frică ?
Nu de moarte.
Mai mult mă tem de timp.
Că nu am destul.
E timpul să mă gândesc ce aş vrea să fiu,
să-mi găsesc locul în lume înainte de a o părăsi.
Mi-e teamă de ce o să pierd.
- Ce e ? - Nimic.
Bridget înveseleşte lucrurile. Face totul mai distractiv.
Carmen e genială, dar nu o ştie.
Iar Tibby îşi găseşte singură drumul. Într-un fel sunt geloasă pe ea.
De ce ?
Pentru că ştie cine e.
- Tu nu ştii ? - Nu ştiu.
Cred că ştiu cine vreau să fiu.
Ce spuneai ieri, că mă tem eu ?
E greu de explicat.
Toată viaţa, lumea m-a văzut
într-un anumit mod.
Iar eu nu am...
Nu, e în regulă. Inţeleg.
- Serios ? - Da.
Unii îşi arată frumuseţea pentru că vor să o vadă lumea.
Alţii încearcă să şi-o ascundă pentru că vor ca lumea să vadă altceva.
Iar tu ce vezi ?
Totul.
Dragă Bridget, cred că m-am înşelat crezând
că, după ce vor veni pantalonii, vor îmbunătăţi lucrurile.
Nu-i condamn pentru ce s-a întâmplat,
dar sper să-ţi aducă ţie mai mult noroc decât mie.
Mai mult, fie să-ţi aducă şi minte.
Ştiu că pare plictisitor, dar crede-mă, din experienţa recentă,
puţin bun simţ nu e un lucru rău, Bee.
Poartă-i bine. Cu drag, Carmen.
A sunat tatăl tău.
Voia să se asigure că ai ajuns bine acasă.
Îmi pare rău. Ştiam că aşa o să se întâmple.
Mamă, te rog.
Acum ştii de ce m-am temut să te trimit acolo.
- Nu vreau să zic "ţi-am spus eu". - Atunci, nu spune.
Bună dimineaţa !
- Tu nu dormi niciodată ? - Pentru ce ?
A sosit asta pentru tine.
- Doamne, au venit, în sfârşit ! - Ce e aici ?
Vă daţi seama ce înseamnă ?
- Că îmbrăţişezi nişte jeanşi ? - Nu sunt doar atât.
Ei fac lucrurile să se întâmple.
Ce drăguţ !
M-am simţit de parcă eram într-un show ciudat numit "Tărâmul Blondelor".
- Şi cine era ciudata ? - Sunt sigur că nu a fost aşa de rău.
A fost ! A fost oribil !
Paul nu vorbeşte. N-a scos un cuvânt.
Iar Krista e un coşmar.
Ea şi mama ei sunt ca nişte gemene.
Doar când, ferească Dumnezeu, se întâmplă ceva cu planurile de nuntă.
Nu cred că a fost vreo conversaţie
care să nu se învârtă în jurul florilor sau al aperitivelor
sau a listelor de oaspeţi sau a feţelor de masă.
Sunt sigură că erau incitate.
Poţi să te prefaci că eşti de partea mea ?
Nu e vorba de a fi de partea ta, Car.
Sunt şi lucruri mai rele decât faptul că se însoară tatăl tău.
Sigur, poate că ar fi putut să se descurce mai bine.
Tibby, nu s-a descurcat deloc.
- Spune-i asta ! - De ce ar trebui să îi spun ?
Nu ar trebui nici să arunci cu pietre în el.
Nu am aruncat cu pietre în el, ci în ei.
Ei sunt problema, Tibby. Ei au stricat totul.
De ce îmi ţii predicile astea despre cum să tratez oamenii decent,
când tu urli în gura mare: "Ducă-se naibii lumea !",
pentru că e mai uşor decât să simţi ceva ?
Cred că a bătut-o soarele în cap.
Poate că o să ies la plimbare, să iau aer curat.
Nu poţi să mai stai o săptămână ?
Cursurile mele încep luni. Trebuie să mă duc.
- Am senzaţia că... - Ştiu, şi eu la fel.
Te iubesc, Lena.
- Lena ! - Kostas !
Lena !
Te-a îmbătat !
Nu a fost nimic. Doar dansam.
Mi-ai promis ceva. Asta nu înseamnă nimic ?
Nu înseamnă nimic să le frângi inimile celor pe care îi iubeşti ?
Asta se numeşte "nimic" ?
Îmi pare rău.
În viaţa asta, familia e cel mai preţios dar care ne e dat,
cel mai sfânt.
Întoarce-le spatele şi atunci nu vei avea nimic.
S-a întâmplat exact aşa cum mi-am imaginat întotdeauna că va fi.
De ce simt aşa, Lena ?
Cum poate un lucru care te face să te simţi împlinit
să te lase atât de gol ?
Aş vrea aşa de mult să pot vorbi cu mama.
Am nevoie de ea şi asta mă sperie.
Mamă ? Ţi-am spus că azi nu pot sta cu copilul.
- Eu şi Bailey avem un interviu. - Bailey e în spital, scumpo.
A sunat mama ei. Scumpo, nu e bine.
E la spitalul Bethesda. Am încercat să te sun.
- Hai, te duc eu să o vezi. - Bine.
O să mă duc acolo dacă o să am timp.
Sunt furioasă pe tata.
De ce mi-e aşa de greu să recunosc ?
N-am nici o problemă să fiu furioasă pe tine.
- Am observat. - Îmi pare rău.
Îmi pare rău, Tibby. N-a fost frumos ce am spus.
A fost îngrozitor. Îmi pare rău.
Poate că e mai simplu să fii furios pe cei în care ai încredere.
De ce ? De ce asta ?
Te iubesc oricum, orice ar fi.
Mama ta mi-a spus despre prietena ta Bailey.
Da, Bailey.
Nu mi-e chiar prietenă. Adică, da.
Da, un pic. Dar are 12 ani.
- În scrisorile tale părea că... - Te înnebuneşte.
Am luat interviuri, am vorbit cu oamenii.
Ea sărea din senin şi începea să pună întrebări.
Îi întreba ce voia despre vieţile lor ca şi cum încerca să-i cunoască.
- O să se facă bine ? - Nu ştiu.
Nu ştiu...
Lena Kaligaris ?
Papou ? Trebuie să-ţi spun ceva.
Poţi să te prefaci că nu mă înţelegi, dar ştiu că nu e aşa.
Mi s-a spus întotdeauna că semăn cu Yia Yia, că am figura ei
şi zâmbetul ei, dar nimeni nu a văzut
că semăn mult cu tine.
Liniştită şi încăpăţânată, temându-mă să nu arăt prea mult.
Apoi am cunoscut pe cineva care a schimbat totul.
Mi-a arătat că pot să risc, chiar şi pentru o clipă.
Ai simţit şi tu asta, când ai cunoscut-o pe Yia Yia.
Ai riscat totul pentru asta. Asta a fost şansa ta, Papou.
Acum îţi cer să îmi acorzi şi mie una.
Du-te !
Kostas !
- Credeam că nu o să te mai văd. - Te iubesc.
Tată ? Sunt Carmen.
Mă bucur că ai sunat.
- Vreau doar... - E în regulă.
Nu trebuie să-ţi ceri scuze, scumpo. Ai fost supărată, ştiu.
Nu, tată, nu ştii. Asta e, nu ai ştiut.
Pentru că nu am putut niciodată să îţi spun.
- Ce să-mi spui ? - Că sunt supărată pe tine.
- Chestia asta cu Lydia şi copiii... - E vina mea.
Trebuia să-ţi fi spus de ei înainte. Îmi pare rău.
Ar fi trebuit să mă previi. Dar e mai mult de atât.
E vorba de faptul că ţi-ai găsit familia asta nouă
şi m-am simţit ca o străină care nici măcar nu-ţi mai aparţine.
Ca şi cum ne-ai fi dat pe mine şi pe mama
pe ceva care ai crezut că e mai bun şi vreau să ştiu de ce.
Ţi-e ruşine cu mine ? Te simţi jenat ?
Spune-mi, tată, cu ce am greşit ?
De ce ai plecat ? De ce a trebuit să pleci şi să-mi spui
că o să fim apropiaţi, dar asta nu s-a întâmplat niciodată ?
De ce Paul îşi vizitează tatăl alcoolic în fiecare lună,
dar tu ai venit la mine numai de două ori pe an ?
Şi pari aşa de fericit de faptul că eşti tatăl lui Paul şi al lui Krista,
dar nu ai avut niciodată timp să fii al meu.
Îmi pare rău.
- Îmi pare foarte rău. - Aş vrea să fie suficient atât.
Unde ţi-e prietena ?
Mă obişnuisem să o am în preajmă.
Acum câteva săptămâni m-a văzut că nu mă simţeam bine
şi m-a întrebat dacă vreau să vorbesc.
E deosebită, nu ?
Dragă Tibby, inima mea e prea plină acum ca să pot să scriu.
Nu o să crezi că spun asta, dar cred că pantalonii mi-au adus noroc.
Am avut dreptate, Tibby. Pantalonii sunt magici.
Dacă îi laşi, o să-ţi aducă şi ţie puţină dragoste.
Cu toată dragostea, Lena.
Era şi timpul să apari.
- Ce e ăsta ? - Dragon's Lair.
Brian a venit ieri şi mi l-a adus.
A spus că nu e la fel de bun precum cel real, dar pot exersa.
M-a ajutat să ajung la nivelul zece, cel în care castelul e sub asediu.
Grozav !
- Brian e un tip cumsecade. - Da, este.
Ai avut dreptate şi eu m-am înşelat,
dar eu mă înşel în privinţa multor oameni, aşa că...
Important e că te răzgândeşti în privinţa lor.
Ţi-am adus ceva !
- Pantalonii călători. - Da.
Tocmai i-am primit înapoi. De la Lena.
- Cea din Grecia ? - Da.
A spus că am avut dreptate tot timpul că sunt magici.
Nu ştiu detaliile, dar o cunosc pe Lena.
Şi dacă ea spune aşa, trebuie să fie adevărat.
Mă gândeam că ai putea să-i ţii tu un timp.
- Nu mi se potrivesc. - Da, ştiu.
Dar asta nu contează, ştii ? Nimic nu contează.
Trebuie să îi iei, Bailey.
Trebuie să-i laşi să te ajute.
Te rog.
Ştiu că eşti obosită, dar nu te poţi da bătută.
Pantalonii ăştia o să-ţi ofere un miracol. Trebuie să crezi.
Dar, Tibby, pantalonii deja şi-au făcut magia cu mine.
M-au adus la tine.
Vreau să faci ceva pentru mine.
- Ce ? - Termină filmul.
- De ce ? - Pentru că poţi.
Nu !
O să-i spun eu.
Am pictat veranda.
Ce-ai zice să mergem la Mario să sărbătorim întoarcerea ta ?
Poate mai târziu, tată. Am cam obosit din excursie.
Nu trebuie să foloseşti asta în filmul tău.
Dacă mă gândesc bine, leşinul de la Wallman mă face o ratată.
Dar şi purtarea unei etichete pe frunte te face şi pe tine.
Nu ştiu, Tibby.
Poate că adevărul e că în fiecare dintre noi există un ratat.
A fi fericit nu înseamnă a avea totul perfect în viaţă.
Poate că e vorba de a face împreună lucruri minore,
cum ar fi purtarea pantalonilor
sau trecerea în alt nivel la Dragon's Lair.
Şi făcând ca lucrurile astea să fie mai importante decât cele rele.
Poate că putem trece peste toate şi asta e tot ce cerem.
Carmen, sunt Lena. Trebuie să-ţi spun ceva.
- Nu mai răspunzi la telefon ? - Nu am timp.
Tib, Bridget are nevoie de noi.
- Tib, deschide ! - Asta încerc să fac.
Ţi-am spus eu că o să o trezească mirosul de mâncare.
Ne-am autoinvitat. Vrem să dormim la tine.
- Dar se pare că tu dormeai deja. - Da.
- Mă simt tare obosită. - Ar trebui să vorbeşti cu noi.
Poate avem cum să te ajutăm.
Asta e o pizza perfectă.
- De la şuncă. - Eu cred că de la măsline.
- Şuncă ! - Sincer...
Maggie ! Ce... Nu !
Ştii cui i-ar fi plăcut pizza asta, Bee ? Mamei tale.
Da.
Îmi amintesc când a vrut o dată să facă singură una.
Întotdeauna îi era foame după ce făcea o criză.
Stăteam în bucătărie, făcându-mi temele, când a intrat ea
şi a început să facă asta.
Nici nu ştiu dacă o puteai numi pizza.
Părea că tot conţinutul frigiderului era pe o crustă rotundă.
Nebunia e că am mâncat-o.
Sigur că da.
Am mâncat absolut toată pizza aia în zece minute.
Da.
Şi râdeam tot timpul. A fost grozav.
Îmi amintesc că mă gândeam că poate nu o să mai fie perioade proaste
şi că va fi fericită pentru totdeauna.
E normal să-ţi fie dor de ea, Bee.
Oricât de greu ţi-ar fi să fii tristă, nu e mai greu să nu fii ?
Nu înţelegi !
- Bridge... - Nu pot.
- Doare aşa de tare. - Ştiu.
Nu, nu ştii !
Vreau doar să mă simt bine, să fiu fericită şi vie !
Dacă mă simt vie, nu pare că ea e moartă.
Şi dacă nu sunt tristă, asta dovedeşte că nu sunt ca ea.
Bee, nu trebuie să dovedeşti asta nimănui.
Tu ai o putere pe care mama ta nu a avut-o niciodată.
Oricât ar fi vrut, ea nu putea să o găsească.
- Şi tu mai ai ceva. - Ce ?
Ne ai pe noi.
Iar noi nu o să te lăsăm să te duci nicăieri.
Mulţumesc.
Vino încoace !
Pa !
Şi mie o să-mi fie dor de tine.
Nu acum, Maggie.
Maggie !
Bună dimineaţa ! Treci înapoi, acum ! Vorbesc serios !
Maggie ! Scuză-mă.
- Tu i-ai pierdut ? - Da, aşa cred.
Mulţumesc.
- Ce cauţi aici ? - Te căutam pe tine.
Stăm în piaţa Hobart, nu pe strada cu acelaşi nume. E derutant.
Da, aşa e.
- Mă întorc în Columbia. - Nu e chiar în apropiere.
Nu, nu e chiar în apropiere.
Vreau doar să spun că ce s-a întâmplat între noi a fost vina mea.
Vină ?
Nu vina, ci responsabilitatea mea. Ar fi trebuit să ştiu mai bine.
Nu ţi-am spus nici eu să o iei mai uşor.
Problema e că am vrut asta din motive greşite.
Şi toate lucrurile de care încercam să fug m-au ajuns din urmă prea repede.
Oricum...
- Prieteni ? - Prieteni.
Când o să ai 20 de ani şi probabil că o să fii un star al fotbalului
la un colegiu important şi vor umbla un milion de băieţi după tine,
promite-mi că o să-mi dai o şansă.
- S-a făcut. - Bine.
Mulţumesc.
Doamne ! Lena, uită-te la tine !
Sunteţi toate aici !
Bee, îmi pare tare rău.
Când am găsit scrisoarea ta, am încercat să vin mai repede. Mă ierţi ?
Să te iert ? Cine eşti ?
N-am fost sigură că te găsesc aici.
M-am gândit că te-ai răzgândit în privinţa nunţii tatălui tău.
- Nu. - Ne-am hotărât să facem noi asta.
- Carmen, ce zici de o plimbare ? - Despre ce vorbiţi ? Nu !
E nunta tatălui tău. E important să fii acolo.
Dacă ar fi fost aşa de important, tata ar fi ridicat receptorul
şi mi-ar fi spus.
Poate că îşi revine după ultima conversaţie pe care aţi avut-o.
Nu ştiu dacă asta a fost util, Tibs.
Părinţii o mai dau în bară. La asta se pricep.
O să mă dea afară de la nuntă.
Nu o să te dea afară de la nuntă.
Asta e priveliştea de la fereastra mea.
Äştia sunt verii mei. Aici sunt George şi George Junior.
Ei sunt bunicii mei. Craterul...
Lasă-mă cu craterul... Vreau să-l văd pe tip !
O să mă strecor în spate cum va începe ceremonia.
Craterul e în vârful unui vulcan.
Când se termină ceremonia plecăm. Nu mai rămânem.
- Doamne ! Lena ! - Ştiu. Nu e minunat ?
Mă refeream la fotografia în care ţii un peşte.
Nu e e cinstit să ataci şoferul !
E cinstit să mituieşti şoferul să întoarcă şi să te ducă acasă ?
Cu ce bani ? Tibby e singura dintre noi care lucrează vara asta.
De fapt, azi a fost ultima mea zi de lucru la Wallmans.
Asta înseamnă că va avea loc ceremonialul arderii şorţului ?
Nu, mi l-a luat Duncan, dar am ecusonul.
Putem să-l ardem ?
Cum a ieşit "documentaroporcăria" ?
A ieşit cu totul altceva decât m-am aşteptat.
Ce titlu o să-i dai ?
Bailey.
Carmabelle, hai, o să întârziem !
- Ce face acolo ? - Carmen ?
M-am răzgândit, fetelor. Nu pot face asta.
- Ba poţi. - Nu, Lena, nu pot.
Carmen ?
Te rog, ieşi ! Îţi promit că va fi totul bine.
De unde ştii ?
Pentru că ţin ceva în mână.
Poartă-i ! O să fii curajoasă.
Nu pot purta jeanşi la nuntă. În plus, săptămâna ta nu s-a terminat.
Regula numărul 11: "În caz de urgenţă, pantalonii vor merge la sora"
"care are nevoie de ei, oricare ar fi fost programul."
Bee, nu există regula numărul 11.
Cred că ar trebui să fie. Şi o invoc acum.
Mie mi se pare o regulă bună.
Ţi-i pui singură sau trebuie să te îmbrăcăm noi ?
Dragii mei, ne-am adunat aici, în prezenţa Domnului
şi a acestor martori
pentru a sărbători unirea acestui bărbat cu o femeie
în sfânta taină a căsniciei.
Scuzaţi-mă, puteţi să ţineţi minte unde aţi rămas ?
Există un membru important al familiei noastre care ar trebui să fie aici.
Fiica mea.
- Carmen ? - Tată, nu sunt îmbrăcată elegant.
Am nevoie de tine.
Îmi pare rău.
Puteţi continua.
Dragii mei, ne-am adunat aici, în prezenţa Domnului
şi a acestor martori
pentru a sărbători unirea acestui bărbat cu o femeie
în sfânta taină a căsniciei.
Pe acest pământ nu există obligaţii mai dulci ca acestea.
Ar fi uşor de spus că pantalonii au schimbat totul în vara aceea.
Dar când mă uit acum înapoi,
simt că vieţile noastre s-au schimbat pentru că trebuia.
Şi că magia pantalonilor a stat în a fi martori la toate astea
şi că ne-au unit, când simţeam că nimic nu va mai fi la fel.
Unele lucruri nu vor mai fi niciodată la fel.
Dar acum ştim că oricât de departe am călători pe drumuri separate,
cumva ne vom găsi drumul înapoi, una spre cealaltă.
Cu asta vom trece peste orice.
Pentru noi. Pentru ce am fost şi ce suntem şi pentru ce vom fi.
Pentru pantaloni...
Şi pentru frăţie...
Pentru momentul ăsta şi tot restul vieţilor noastre.
Împreună şi separate !
RETAIL SUBTITLE Subrip by VRI
Romanian
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania