Dealurile prind viaţă
De la sunetul muzicii
De la melodiile cântate
De o mie de ani
Dealurile îmi umplu inima
De sunetul muzicii
Inima mea vrea să cânte Fiece cântec pe care-l aude
Inima mea vrea să bată ca aripile Păsărilor ce se înalţă
Dinspre lac spre copaci
Inima mea vrea să suspine Ca un sunet de clopot ce vine
Dinspre biserică, purtat de vânt
Să râdă ca pârâul Prăvălindu-se lin
Peste pietre, în cale
Să cânte toată noaptea
Ca o ciocârlie ce-aduce prinos
Mă duc pe dealuri
Când inima mi-e-nsingurată
Ştiu că voi auzi
Ce am mai auzit
Inima-mi va fi binecuvântată
Prin sunetul muzicii
Şi voi cânta
încă o dată
SUNETUL MUZICII
Salzburg, Austria, în ultimele zile de aur din anii 1930
Aleluia, aleluia
- Maică Stareţă. - Soră Bernice.
- Pur şi simplu, n-o pot găsi. - Pe Maria ?
Lipseşte iarăşi.
Trebuia să-i fi pus o talangă la gât.
Ai încercat în staul ? Ştii cât de mult adoră animalele.
Am căutat peste tot. În toate locurile obişnuite.
Soră, având în vedere că e vorba despre Maria,
te sfătuiesc să cauţi într-un loc neobişnuit.
Ei, Maică Stareţă,
sper că infracţiunea asta nouă risipeşte orice îndoială
pe care ai mai putea-o avea în legătură cu viitorul Mariei, aici.
Întotdeauna încerc să mă încred în îndoielile mele, soră Berthe.
La urma urmei, lâna oii negre ţine de cald la fel.
Nu vorbim despre oi, negre sau albe, soră Margaretta.
Dintre toate candidatele la noviciat, Maria este cea mai puţin...
Fiicele mele, fiicele mele.
Vorbeam despre pregătirea aspirantelor noastre.
Responsabila peste novice şi responsabila peste aspirante
încercau să mă ajute, susţinând puncte de vedere diferite.
Spune-mi, soră Catherine, ce părere ai despre Maria ?
Este o fată minunată, o parte din timp.
- Soră Agatha ? - Este foarte uşor să-ţi placă Maria,
cu excepţia cazurilor când este greu.
- Şi dumneata, soră Sophia ? - O, eu o îndrăgesc foarte mult.
Dar se pare că ea se află mereu în încurcătură, nu-i aşa ?
Exact ceea ce spun şi eu.
Se urcă-ntr-un copac şi-şi zgârie genunchiul
Are veşmântul rupt
Dansează-n drum spre slujbă Şi fluieră pe scări
Iar sub glugă Are cârlionţi
Am auzit-o chiar cântând În biserică
Întârzie mereu la capelă
Dar se căieşte cu adevărat
Întârzie mereu la toate
Dar nu şi la masă
Nu-mi place să spun asta Dar sunt foarte convinsă
Că locul Mariei nu e la mănăstire
Aş vrea să spun ceva în favoarea ei
Spune, soră Margaretta.
Maria mă face să râd.
Cum să rezolvi O problemă ca Maria ?
Cum să prinzi un nor Şi să-l ţintuieşti la pământ ?
Cum să găseşti un cuvânt Care să însemne Maria ?
O guralivă
- O străfulgerare - Un clovn
Multe lucruri pe care le ştii Ai vrea să i le spui
Multe lucruri ar trebui să înţeleagă
Dar cum s-o faci să stea Şi să asculte tot ce-i spui ?
Cum să păstrezi un val pe nisip ?
Cum să rezolvi O problemă ca Maria ?
Cum să păstrezi lumina lunii
În palmă ?
Când sunt cu ea, mă zăpăcesc Sunt neatentă şi visătoare
Şi nu ştiu niciodată precis unde sunt
- Imprevizibilă ca vremea - Rătăcitoare ca un fulg
- E o drăguţă - E un demon
E un mieluşel
Îl enervează pe cel mai enervant om Alungă viespea din viespar
Poate să oprească un derviş Din rotirea lui
- E blândă, e sălbatică - E-o enigmă, e-un copil
- E-o bătaie de cap - E un înger
E o fată
Cum să rezolvi O problemă ca Maria ?
Cum să prinzi un nor Şi să-l ţintuieşti la pământ ?
Cum să găseşti un cuvânt Care să însemne Maria ?
- O guralivă - O străfulgerare
Un clovn
Multe lucruri pe care le ştii Ai vrea să i le spui
Multe lucruri ar trebui să înţeleagă
- Dar cum s-o faci să stea - Şi să asculte tot ce-i spui ?
Cum să păstrezi un val pe nisip ?
Cum să rezolvi O problemă ca Maria ?
Cum să păstrezi lumina lunii
În palmă ?
Poţi să intri, acum, Maria.
Apropie-te, fiica mea.
Acum, stai jos.
Maică Stareţă, îmi pare rău. N-am putut să mă abţin.
- Dealurile mă atrăgeau şi înainte... - Draga mea.
Nu te-am chemat ca să te scuzi.
Vă rog, lăsaţi-mă să cer iertare.
Dacă te simţi mai bine.
Da, vedeţi, astăzi, cerul era aşa de albastru
şi totul era aşa de verde şi parfumat, că trebuia să fac parte din asta.
Muntele m-a atras tot mai sus, parcă voia să merg prin nori.
Dacă se lăsa întunericul şi te rătăceai ?
Maică, nu m-aş putea rătăci niciodată acolo.
Acela este muntele meu. Am crescut pe el.
Muntele m-a adus aici.
Când eram copil, veneam aici, mă urcam într-un copac
şi priveam în grădina mănăstirii.
Le vedeam pe surori lucrând şi le auzeam cântând.
Asta mi-a adus aminte de alt păcat, Maică Stareţă.
Am cântat acolo, astăzi, fără să am învoire.
Numai în biserică aspirantele cântă după reguli.
Nu mă pot opri, oriunde m-aş afla.
Mai rău, mi se pare că nu mă pot opri să vorbesc.
Despre tot ce gândesc şi simt.
Unii numesc asta "onestitate".
O, dar e îngrozitor, Maică Stareţă !
Ştiţi că sora Berthe mă pune să sărut podelele, după ce ne certăm ?
În ultimul timp, încep să le sărut de când o văd, ca să nu pierd timpul.
Maria.
Când te uitai la noi peste zid şi doreai să ni te alături,
nu însemna că erai pregătită să trăieşti la fel ca noi, nu-i aşa ?
Nu, Maică, dar mă rog şi încerc.
Şi învăţ. Chiar învăţ.
Care e cea mai importantă lecţie pe care ai învăţat-o ?
Să aflu care este voia Domnului şi s-o împlinesc din toată inima.
Maria.
Se pare că voia Domnului este să ne părăseşti.
- Să plec ? - Doar un timp.
Nu, Maică ! Vă rog, nu mă alungaţi !
Locul meu este aici. Asta e casa mea, familia mea. Este viaţa mea.
- Sigur eşti pregătită pentru asta ? - Da, sunt.
Dacă te duci în lume pentru un timp, ştiind ce dorim de la tine,
vei afla dacă şi tu doreşti aceleaşi lucruri.
Ştiu ce doriţi, Maică, şi pot să fac asta ! Promit să pot !
Da, Maică.
Dacă este voia Domnului.
O familie de lângă Salzburg caută o guvernantă până în septembrie.
- Septembrie ? - Pentru şapte copii.
- Şapte copii ?!
Îţi plac copiii ?
Da, dar şapte !
Îi voi spune căpitanului von Trapp să te aştepte mâine.
Căpitan ?
Un ofiţer retras din Marina Imperială. Un om rafinat şi brav.
Soţia lui a murit, iar el a rămas singur cu copiii.
Înţeleg că i-a fost greu să păstreze o guvernantă, acolo.
De ce i-a fost greu, Maică Stareţă ?
Domnul îţi va arăta, atunci când va crede de cuviinţă.
Când Dumnezeu închide o uşă,
deschide undeva o fereastră.
Cum va fi această zi ?
Mă întreb
Ce viitor voi avea ?
Mă întreb
Ar putea fi pasionant
Să ies în lume Să fiu liberă
Inima ar trebui să-mi fie foarte bucuroasă
O, ce se-ntâmplă cu mine ?
Mereu am tânjit după aventură
Să fac ce n-am îndrăznit niciodată
Acum, iată-mă înaintea aventurii
Atunci, de ce mi-e atât de frică ?
Un căpitan cu şapte copii
Ce e atât de înfricoşător ?
Trebuie să scap de îndoială şi griji
Dacă nu scap, ştiu doar că mă voi întoarce
Trebuie să visez la ceea ce caut
Caut curajul care-mi lipseşte
Curajul de a munci încrezătoare
De a-mi recunoaşte deschis greşelile
De a le arăta ce pot
Şi arătându-le lor
Îmi voi arăta mie însămi
Să-mi arate toate problemele lor
Mă voi depăşi pe mine însămi
Sunt încrezătoare Mă vor pune la încercare
Dar eu o să le-arăt Că am încredere în mine
Îi voi impresiona cumva
Voi fi fermă, dar blândă
Şi toţi copiii aceia Fie ei binecuvântaţi
Mă vor respecta Şi mă vor asculta
Cu fiecare pas, sunt tot mai sigură
Că totul va ieşi bine
Am încredere Că lumea toată poate fi a mea
Ei trebuie să recunoască Am încredere în mine
Am încredere în soare
Am încredere în ploaie
Am încredere Că primăvara va veni din nou
În afară de asta, vedeţi Am încredere în mine
Puterea nu stă în cifre
Puterea nu stă în avere
Puterea stă în nopţi Cu somn liniştit
Când te trezeşti, trezeşte-te Aşa e sănătos
Când cred ceva, cred din toată inima
Când cred ceva, devine parte din mine
Am încredere doar în încredere
Doamne, ajută-mă.
Am încredere doar în încredere
În afară de asta, vedeţi Am încredere
în mine
Bună ziua. Iată-mă.
Sunt de la mănăstire. Sunt noua guvernantă, căpitane.
Iar eu sunt vechiul majordom, fräulein.
Îmi pare bine.
Aşteaptă aici, te rog.
Pentru viitor, ţine minte că în unele camere nu se intră.
Da, căpitane, domnule.
- De ce mă priveşti aşa ? - Nu arătaţi ca un căpitan de marină.
Mi-e teamă că nici dumneata nu prea arăţi ca o guvernantă.
- Întoarce-te. - Ce ?
Întoarce-te.
Pălăria jos.
Schimbă-ţi rochia, înainte de a-i întâlni pe copii.
Dar nu am alta.
Când intrăm la mănăstire, dăm săracilor hainele lumeşti.
Şi rochia asta ?
N-a vrut-o niciun sărac.
N-am avut timp să-mi fac o rochie nouă. Ştiu să fac haine.
Voi avea grijă să primeşti materiale.
Astăzi, dacă este posibil.
- Acum, fräulein... - Maria.
Nu ştiu cât de mult ţi-a povestit stareţa.
Eşti a douăsprezecea guvernantă
care are grijă de copii, de la moartea mamei lor.
Cred că vei fi mai bună decât ultima.
Aceea a stat doar două ore.
Ce probleme au copiii, domnule ?
Copiii n-au nicio problemă, numai guvernantele au.
N-au fost în stare să menţină disciplina, fără de care nu se poate.
Antrenează-i la studiu.
Nu le permit să lenevească toată vacanţa de vară.
În fiecare după-amiază, mărşăluiesc, respirând adânc.
Respectaţi strict ora de culcare.
Şi ei când se joacă ?
Vei avea grijă să aibă cele mai bune maniere.
- Te numesc la comandă. - Da, domnule.
Iată,
aceasta este noua voastră guvernantă, Fräulein Maria.
La semnal, spuneţi-vă numele.
Fräulein, ascultă cu atenţie. Învaţă semnalele, ca să-i poţi chema.
Liesl.
Friedrich.
Louisa.
Kurt.
Brigitta.
Marta.
Gretl.
Acum, să vedem cât de atentă ai fost.
Nu am nevoie de fluier, căpitane stareţ.
Adică, o să le spun pe nume. Au nişte nume adorabile.
Fräulein, casa este mare. Terenurile sunt întinse.
Şi nu vreau să aud pe nimeni strigând.
Te rog, ia-l. Învaţă să-l foloseşti.
Copiii te vor ajuta.
Iar când te chem pe dumneata, vei auzi asta.
O, nu, domnule. Scuzaţi-mă, domnule !
Nu pot să răspund la fluierat.
Fluierele sunt pentru animale, nu pentru copii.
Şi, în mod sigur, nu pentru mine.
Ar fi prea umilitor.
Fräulein, făceai atâtea nazuri şi la mănăstire ?
O, mult mai multe.
Nu ştiu care este semnalul dv.
Îmi vei spune "căpitane".
Pe loc repaus.
Acum, că am rămas singuri,
vă rog să-mi spuneţi, din nou, cum vă cheamă şi câţi ani aveţi.
Eu sunt Liesl. Am 16 ani şi nu am nevoie de guvernantă.
Mă bucur că mi-ai spus, Liesl. Vom fi doar bune prietene.
Eu sunt Friedrich. Am 14 ani. Sunt imposibil.
Chiar aşa ? Cine ţi-a spus asta ?
Fräulein Josephine. Cu patru guvernante în urmă.
Eu sunt Brigitta.
Nu mi-ai spus câţi ani ai, Louisa.
Eu sunt Brigitta. Ea e Louisa.
Ea are 13 ani, iar dumneata eşti isteaţă.
Eu am 10 ani şi cred că ai rochia cea mai urâtă pe care am văzut-o.
- Brigitta, nu trebuie să spui asta. - De ce nu ?
- Nu crezi că e urâtă ? - Ba da.
Dar a lui Fräulein Helga era cea mai urâtă.
Eu sunt Kurt. Am 11 ani. Sunt incorigibil.
- Felicitări. - ce înseamnă "incorigibil" ?
Cred că înseamnă că vrei să fii tratat ca un băiat.
Eu sunt Marta şi marţi o să împlinesc 7 ani.
Îmi doresc o umbreluţă roz.
Roz e şi culoarea mea preferată.
Da, tu eşti Gretl.
Şi ai 5 ani ?
Dar eşti deja domnişoară.
Trebuie să vă spun un secret. N-am mai fost guvernantă.
Nu ştii deloc cum să fii guvernantă ?
Deloc. Am nevoie de sfaturi.
Cel mai bine e să începi spunându-i tatei să nu se amestece.
Să nu vii niciodată la cină, la timp.
Să nu-ţi mănânci niciodată supa în linişte.
La desert, să-ţi sufli nasul întotdeauna.
Să nu crezi niciun cuvânt, Fräulein Maria.
- O, de ce nu ? - Fiindcă îmi placi.
Copii, ieşiţi la plimbare.
Ordinul tatei. Grăbiţi-vă.
Repede, repede, repede.
Fräulein Maria, eu sunt Frau Schmidt, menajera.
Îmi pare bine.
Te voi conduce în camera dumitale. Urmează-mă.
Dragii de ei.
Ai avut mare noroc. La Fräulein Helga a fost un şarpe.
Bună seara.
- Bună seara, copii. - Bună seara, Fräulein Maria.
Încântător ritual.
L-ai învăţat la mănăstire ?
Nu.
Reumatismul.
Scuzaţi-mă, căpitane. Nu am uitat să-i mulţumim Domnului ?
Pentru ceea ce primim, fie ca Domnul să ne facă recunoscători.
- Amin. - Amin.
As vrea să vă mulţumesc tuturor
pentru cadoul pe care mi l-aţi pus în buzunar, astăzi.
Ce cadou ?
Este un secret între mine şi copii.
Atunci, îţi sugerez să-l păstrezi şi să ne laşi să mâncăm.
Ştiind cât de emoţionată eram,
străină într-o casă nouă,
ştiind ce important era pentru mine să mă simt acceptată,
aţi fost aşa de drăguţi şi atenţi să-mi faceţi primele momente de aici
atât de călduroase şi fericite,
şi plăcute.
- Ce ai, Marta ? - Nimic.
Fräulein.
Urmează ca la fiecare masă sau numai la cină
să ne conduci prin această rară şi minunată lume nouă
a indigestiei ?
Nu au nimic, căpitane. Pur şi simplu, sunt fericiţi.
- Rolfe, bună seara. - Bună seara, Franz.
- Sper că totul e în regulă. - Da, da.
- Ceva nou ? - Poate.
- Căpitanul e acasă ? - Este la masă.
- Cu familia ? - Da.
Dă-i imediat telegrama asta.
Desigur.
O telegramă pentru dv, domnule.
Franz ! Cine a adus-o ?
Puştiul acela, Rolfe, bineînţeles.
Tată, pot să plec de la masă ?
Copii, mâine dimineaţă plec la Viena.
Iarăşi, tată !
Cât vei lipsi, de data asta ?
Nu ştiu sigur, Gretl.
- Te duci iar la baroana Schraeder ? - Vezi-ţi de treaba ta !
De fapt, da, Louisa.
- Noi de ce n-o vedem niciodată ? - De ce-ar vrea ea să te vadă ?
O veţi vedea pe baroană. O s-o aduc cu mine, în vizită.
Şi pe unchiul Max.
Unchiul Max !
Rolfe !
O, Rolfe !
- Nu, Liesl. Nu trebuie ! - De ce nu, prostuţule ?
- Nu ştiu. - Nu pentru asta ai aşteptat ?
Ba da.
- Mi-a fost dor de tine, Liesl. - Da ? Cât de mult ?
Mă gândeam să trimit o telegramă, ca să pot s-o aduc aici.
Ce gând adorabil ! Şi de ce nu o scrii chiar acum ?
- Dar sunt aici. - Te rog, Rolfe. Scrie-mi o telegramă.
Am să ţi-o încep eu. "Dragă Liesl".
"Dragă Liesl, aş vrea să-ţi pot spune
ce simt pentru tine. Stop.
Din nefericire, telegrama asta deja costă prea mult.
cu sinceritate, Rolfe".
- "cu sinceritate" ? - Cu cordialitate.
- "cu cordialitate" ? - Cu afecţiune ?
Voi primi răspuns ?
"Dragă Rolfe. Stop.
Nu te opri ! A ta, Liesl".
Ce bine-ar fi să nu avem de aşteptat până când primeşte tata o telegramă.
Cine ştie când te mai văd ?
Păi, să vedem.
Aş putea să vin aici din greşeală.
Cu o telegramă pentru colonelul Schneider. A venit de la Berlin. Stă...
Nu ştie nimeni că e aici. Nu-i spune tatălui tău.
- De ce ? - Tatăl tău e atât de austriac.
Toţi suntem austrieci.
Unii cred că ar trebui să fim germani şi sunt furioşi pe cei care nu cred.
Se pregătesc să...
Să sperăm că tatăl tău n-o să aibă necazuri.
Nu-ţi face griji. E un mare erou al Marinei. A fost decorat de Împărat.
Nu-mi fac griji pentru el. Îmi fac griji pentru fiica lui.
Pentru mine ? De ce ?
- Păi, eşti aşa de... - Cum ?
Eşti aşa de copil !
Am 16 ani. Cum să fiu copil ?
Aştepţi, fetiţo Pe o scenă goală
Ca destinul să aprindă lumina
Viaţa ta, fetiţo E o pagină goală
Pe care bărbaţii vor vrea să scrie
Să scrie pe ea
Ai 16 ani spre 17
Copilă, e timpul să te gândeşti
Mai bine să te fereşti Să fii prevăzătoare şi atentă
Copilă, eşti înaintea unui prag
Ai 16 ani spre 17
Bărbaţii se vor îndrăgosti unul după altul
Băieţi tineri şi avizi Depravaţi şi neciopliţi
Îţi vor oferi mâncare şi vin
Tu eşti total nepregătită
Să înfrunţi o lume a bărbaţilor
Eşti timidă, sfioasă şi speriată
De lucruri pe care nu le poţi înţelege
Ai nevoie de cineva mai vârstnic şi mai înţelept
Care să-ţi spună ce să faci
Eu am 17 ani spre 18
Voi avea eu grijă de tine
Am 16 ani spre 17
Ştiu că sunt naivă
Bărbaţii pe care-i întâlnesc Pot să-mi spună că sunt dulce
Şi mie-mi place să-i cred
Am 16 ani spre 17
Inocentă ca un trandafir
Burlaci mondeni Care beau alcool
Ce ştiu eu despre ei ?
Sunt total nepregătită
Să înfrunt o lume a bărbaţilor
Sunt timidă, sfioasă şi speriată
De lucruri pe care nu le pot înţelege
Am nevoie de cineva mai vârstnic şi mai înţelept
Care să-mi spună ce să fac
Tu ai 17 ani spre 18
Mă voi încredinţa ţie
Intră.
Frau Schmidt.
Pentru rochiile dumitale.
- Căpitanul a pus să ţi se trimită. - O, ce drăguţ !
Vor fi cele mai frumoase haine pe care le-am avut vreodată.
Crezi că mi-ar mai da materiale, dacă i-aş cere ?
- De câte rochii ai nevoie ? - Nu pentru mine, pentru copii.
Vreau să le fac nişte haine de joacă.
Copiii von Trapp nu se joacă. Ei mărşăluiesc.
Desigur că nu eşti de acord cu asta.
De când biata soţie a căpitanului s-a dus,
el conduce casa asta ca pe una din navele lui.
Fluiere, ordine.
Fără muzică, fără râsete.
Nimic care să-i amintească de ea. Nici măcar copiii.
Dar asta e foarte rău.
Asta e.
Cum îţi place camera ? Se vor pune draperii noi, la ferestre.
Dar astea sunt bune.
Au fost comandate unele noi.
- Dar chiar nu-mi trebuie. - Noapte bună.
Frau Schmidt, dacă l-aş întreba pe căpitan despre materiale ?
- Pleacă la Viena, în zori. - Aşa e. Cât timp va lipsi ?
Depinde. Ultima dată când a vizitat-o pe baroană, a stat o lună.
N-ar trebui să vorbesc despre asta. Nu te cunosc atât de bine.
Dar, după părerea mea, căpitanul se gândeşte serios
să se însoare cu ea înainte de sfârşitul verii.
Minunat ! Copiii vor avea iarăşi mamă.
Da.
Bine, noapte bună.
Noapte bună.
Doamne, acum ştiu de ce m-ai trimis aici.
Ca să-i ajut pe copii să fie pregătiţi pentru noua lor mamă.
Şi mă rog pentru fericirea acestei familii, sub privirile Tale.
Doamne, binecuvântează-l pe căpitan. Pe Liesl, pe Friedrich.
Doamne, binecuvântează-i pe Louisa, Brigitta, Marta şi pe micuţa Gretl.
Şi l-am uitat pe celălalt băiat. Cum îl cheamă ?
Binecuvântează-l, oricum l-ar chema.
Binecuvântează-le pe Maica Stareţă, pe sora Margaretta
şi pe toată lumea de la mănăstire.
Şi acum, Doamne, despre Liesl.
Ajut-o să afle că îi sunt prietenă
şi ajut-o să-mi spună ce o preocupă.
O să mă spui tatei ?
Ajută-mă s-o înţeleg, ca să-i pot îndruma paşii.
În numele Tatălui, al Fiului şi al Sfântului Duh, amin.
Mă plimbam pe-afară şi cineva a încuiat usa mai devreme.
N-am vrut să-i trezesc pe toţi şi am văzut fereastra dtale deschisă.
N-o să mă spui tatei, nu-i aşa ?
Cum te-ai căţărat ?
Aşa cum intrăm întotdeauna, ca să le facem farse guvernantelor.
Louisa se poate căţăra ţinând un borcan plin cu păianjeni.
Păianjeni ?
Te-ai plimbat pe-afară de una singură ?
Dacă spălam rochia în seara asta, nimeni nu va observa mâine.
Poţi să te îmbraci cu asta.
Scoate-ţi rochia şi pune-o la înmuiat, în cadă.
Vino, aşează-te pe pat şi hai să stăm de vorbă.
Ţi-am spus azi că n-am nevoie de guvernantă.
Poate că am, totuşi.
Gretl, te-ai speriat ?
Doar nu ţi-e frică de o furtună, nu-i aşa ?
Hai, stai aici, cu mine.
- Unde sunt ceilalţi ? - Au adormit. Lor nu le e frică.
Nu ? Ia priveşte.
În regulă, sus, în pat.
- Serios ? - Doar de data asta. Veniţi.
- Acum, să-i aşteptăm pe băieţi. - Ei nu vin. Băieţii sunt curajoşi.
Voi nu v-aţi speriat, nu-i aşa ?
O, nu. Voiam doar să ne asigurăm că voi nu v-aţi speriat.
- Foarte frumos din partea voastră. - N-a fost ideea mea.
A fost a lui Kurt.
Pe el îl uitasem ! Doamne, binecuvântează-l pe Kurt.
De ce face aşa ?
Fulgerul îi spune ceva tunetului şi tunetul îi răspunde.
- Dar fulgerul trebuie să fie rău. - Nu chiar.
Atunci, de ce este tunetul aşa de supărat ?
Îmi vine să plâng.
Eu, ori de câte ori sunt nefericită, încerc să mă gândesc la ceva drăguţ.
La ce fel de lucruri ?
Păi, să vedem. La nişte lucruri drăguţe.
Narcise.
Pajişti verzi.
Cerul înstelat.
Picuri de ploaie pe trandafiri Şi mustăţi de pisoiaşi
Ceainice de aramă strălucitoare Şi mănuşi călduroase de lână
Pachete cu hârtie cafenie Legate cu şnur
Astea sunt câteva dintre lucrurile mele favorite
Ponei bălani Şi ştrudele crocante cu mere
Clopoţei la uşi şi la sănii Şi şniţel cu tăiţei
Gâşte sălbatice în zbor Cu aripi poleite de lună
Astea sunt câteva dintre lucrurile mele favorite
Fete în rochii albe Cu eşarfe de mătase albastră
Fulgi de zăpadă ce-mi rămân Pe nas şi pe gene
Ierni argintii Care se topesc primăvara
Astea sunt câteva dintre lucrurile mele favorite
Când mă muşcă un căţel
Când mă-nţeapă o albină
Când sunt tristă
Pur şi simplu, mă gândesc la lucrurile mele favorite
Şi-atunci nu mă mai simt aşa de rău
- Chiar merge ? - Sigur că da.
- Ţie ce-ţi place ? - Salcia pufoasă.
- Crăciunul ! - Iepuraşii !
- Şerpii !
- Glazura de ciocolată ! - Să n-avem şcoală.
Bătaia cu perne !
- Telegramele ! - Cadourile de ziua mea !
- Orice cadouri ! - Buburuzele !
- Strănutul !
- Sănătate !
Vedeţi ce distractiv e ?
Picuri de ploaie pe trandafiri Şi mustăţi de pisoiaşi
Ceainice de aramă strălucitoare Şi mănuşi călduroase de lână
Pachete cu hârtie cafenie Legate cu şnur
Astea sunt câteva dintre lucrurile mele favorite
Ponei bălani Şi ştrudele crocante cu mere
Clopoţei la uşi şi la sănii Şi şniţel cu tăiţei
Gâşte sălbatice în zbor Cu aripi poleite de lună
Astea sunt câteva dintre lucrurile mele favorite
Cu toţii.
Fete în rochii albe Cu eşarfe de mătase albastră
Fulgi de zăpadă ce-mi rămân Pe nas şi pe gene
Ierni argintii Care se topesc primăvara
Astea sunt câteva dintre lucrurile mele favorite
Când mă muşcă un căţel
Mă muscă un căţel.
Bună seara.
Fräulein, nu ţi-am spus să se respecte strict ora de culcare ?
Copiii s-au speriat de furtună şi m-am gândit că...
Mi-aţi spus, domnule.
Ţi-e greu să ţii minte nişte instrucţiuni atât de simple ?
Numai când e furtună şi tună.
Liesl ?
Nu-mi amintesc să te fi văzut după cină.
Da ? De fapt...
Da ?
Păi, am fost...
Vrea să spună
că a stat de vorbă cu mine, ca să ne cunoaştem mai bine.
E prea târziu ca să vorbim despre asta. La culcare !
Fräulein.
Îţi aminteşti cumva că plec mâine dimineaţă ?
Poţi să-ţi aminteşti şi că regula de bază, în casa asta, e disciplina ?
Atunci, pot să cred că, până mă întorc,
vei reuşi să te conformezi ?
Căpitane.
Putem discuta despre hainele de joacă pentru copii ?
- Dacă îmi puteţi da materiale. - D-ta ai multe însuşiri.
Iar pisălogeala nu este ultima dintre ele.
- Dar sunt copii ! - Da.
Iar eu sunt tatăl lor.
Noapte bună.
Fete în rochii albe Cu eşarfe de mătase albastră
Când mă muşcă un căţel Când mă-nţeapă o albină
Când sunt tristă
Pur şi simplu, mă gândesc la lucrurile mele favorite
Şi-atunci nu mă mai simt
aşa de rău
Copii, veniţi aici ! Priviţi !
Haideţi !
Fräulein Maria ?
Putem să facem asta în fiecare zi ?
- Nu crezi că te-ai plictisi ? - Ba cred că da.
O dată la două zile ?
Nu m-am distrat aşa de când am pus clei pe periuţa unei guvernante.
Nu înţeleg cum nişte copii drăguţi ca voi pot face asemenea farse.
- E simplu. - Dar de ce faceţi asta ?
Cum altfel să-i atragem atenţia tatei ?
O, înţeleg.
Trebuie să ne gândim la asta.
Bine, veniţi aici.
Ce vom face ?
Gândiţi-vă la un cântec pentru baroană.
Tatei nu-i place să cântăm.
Poate că-l vom face să-şi schimbe părerea. Ce cântece ştiţi ?
Nu ştim niciun cântec.
- Niciunul ? - Nici măcar nu ştim să cântăm.
N-avem timp de pierdut. Trebuie să învăţaţi.
Dar cum ?
Să începem cu începutul
Aşa e bine să începi
La citit, începi cu
A, B, C
La cântat, începi cu Do, re, mi
Primele trei note Se întâmplă să fie
Do, re, mi
Do, re, mi, fa, sol, la, si
Să încerc să fac lucrurile mai uşoare.
Do este o căprioară
Re este un strop de soare
Mi e-o vorbă despre mine
Fa e-o cale foarte lungă
Sol e-un ac cu aţa lui
La e-o notă după sol
Si e-un ceai cu unt şi gem
Şi ne-ntoarcem la căpriţă
- Do - Este o căprioară
- Re - Este un strop de soare
- Mi - E-o vorbă despre mine
- Fa - E-o cale foarte lungă
Sol e-un ac cu aţa lui
- La - E-o notă după sol
- Si - E-un ceai cu unt şi gem
Şi ne-ntoarcem la
- Do - Este o căprioară
Re este un strop de soare
Mi e-o vorbă despre mine
Fa e-o cale foarte lungă
Sol e-un ac cu aţa lui
La e-o notă după sol
Si e-un ceai cu unt şi gem
Şi ne-ntoarcem la căpriţă
Do, re, mi, fa, sol, la, si, do, sol, do
Do, re, mi şi celelalte note sunt numai unelte de făcut cântece.
O dată ce le aveţi în minte, puteţi cânta un milion de melodii,
amestecând notele. Aşa:
Sol, do, la, fa, mi, do, re
Puteţi cânta aşa ?
Sol, do, la, fa, mi, do, re
Sol, do, la, si, do, re, do
Acum, puneţi-le laolaltă.
Sol, do, la, fa, mi, do, re
Sol, do, la, si, do, re, do
- Bine. - Dar nu înseamnă nimic.
Aşa că adăugăm cuvinte. Câte unul pentru fiecare notă.
Aşa:
Dacă ştii să cânţi pe note
Poţi să cânţi aproape-orice
Împreună !
Dacă ştii să cânţi pe note
Poţi să cânţi aproape-orice
- Do - Este o căprioară
- Re - Este un strop de soare
- Mi - E-o vorbă despre mine
- Fa - E-o cale foarte lungă
- Sol - E-un ac cu aţa lui
- La - E-o notă după sol
- Si - E-un ceai cu unt şi gem
Şi ne-ntoarcem la căpriţă
Dacă ştii să cânţi pe note
Poţi să cânţi aproape-orice
Do Este o căprioară
Re Este un strop de soare
Mi E-o vorbă despre mine
Fa E-o cale foarte lungă
Sol E-un ac cu aţa lui
La E-o notă după sol
Si E-un ceai cu unt şi gem
Şi ne-ntoarcem la
Sol, do, la, fa, mi, do, re
Sol, do, la, fa, si
La, sol
Si, do
Sol, do
Munţii sunt magnifici, într-adevăr, magnifici.
- I-am pus special pentru tine. - O !
Chiar dacă trebuie să urce la 3 000 m,
Georg crede că trebuie să fie întotdeauna "la înălţimea situaţiei".
Fă glume mai bune sau îmi retrag invitaţia.
Nu m-ai invitat tu. M-am invitat singur.
- Fireşte. - Ai nevoie de un supraveghetor.
Iar eu am nevoie de un loc cu bucătărie excelentă,
cu o pivniţă cu vinuri fără egal
şi cu un preţ perfect.
Max, eşti scandalos.
Deloc. Sunt un burete încântător.
Ascultaţi !
Este corul mănăstirii Klopmann.
Sunt buni.
Foarte buni.
Trebuie să explorez zona asta, în zilele următoare.
Undeva, un grup vocal flămând îl aşteaptă pe Max Detweiler,
ca să-l jumulească, făcându-l celebru la Festivalul de la Salzburg.
- Ei capătă faimă, iar tu, bani. - Nu-i corect, recunosc.
Dar, cândva, asta se va schimba. Voi căpăta şi faimă.
Dumnezeule, ce-i asta ?
Nimic. Doar nişte ştrengari de pe-aici.
Sunt foarte emoţionată, Georg. Să fiu aici, cu tine.
Copaci, lacuri, ai mai văzut aşa ceva.
Nu asta am vrut să spun, iar tu ai înţeles.
- Vrei să spui că eu sunt emoţionant ? - Ar fi imposibil ?
Nu, doar foarte puţin probabil.
- Iar eşti repezit. - Îmi place să conduc periculos.
Te înţeleg mai bine când te văd aici, Georg.
- În habitatul meu natural ? - Exact.
Vrei să spui că mă simt mai în largul meu
printre păsări şi flori şi vântul care adie
printre copaci, ca o mare agitată ?
Ce poetic !
Da, aproximativ, nu-i aşa ?
Mă simt mai bine aici decât la Viena, în saloanele tale strălucitoare,
pălăvrăgind cu unii pe care-i detest, îmbibându-mă cu şampanie,
poticnindu-mă la valsurile atâtor Strauss, pe care nici nu-i ţin minte.
- Asta vrei să spui ? - Da.
Cum ţi-a venit ideea asta ?
Îmi place aici, Georg. Este atâta frumuseţe şi pace.
Cum poţi părăsi locul ăsta aşa de des ?
O, pretinzând că sunt extrem de activ, presupun.
Activitatea sugerează că ai un scop în viaţă.
Nu cumva fugi de amintiri ?
Sau, poate, doar caut un motiv să rămân.
Sper că din cauza asta ai venit la Viena atât de des.
- Sau mai erau şi alte distracţii ? - Mi-e greu să te consider distracţie.
Dar cum mă consideri, Georg ?
Adorabilă,
fermecătoare, spirituală, graţioasă, gazda perfectă,
şi, s-ar putea să mă urăşti pentru asta,
într-un fel, salvatoarea mea.
O, cât de neromantic !
As fi un ticălos nerecunoscător dacă n-aş spune
că tu ai redat un sens vieţii mele.
Sunt amuzantă, presupun.
Am cel mai bun croitor din Viena şi un cerc strălucit de prieteni.
- Iar recepţiile mele sunt vesele. - O, da.
Dar dă la o parte toate astea
şi rămân doar eu, o mică bogătaşă singuratică,
care caută ceva, ca şi tine.
Mai serviţi un ştrudel, Herr Detweiler ?
- Câte am mâncat ? - Două.
Să fie trei, fără soţ.
Tot mai mănânci, Max ? Trebuie să fii supărat.
Cuartetul mixt pe care am încercat să-l deturnez de la Sol Hurok.
- Ce i s-a întâmplat ? - Petrie l-a furat înaintea mea.
Urăsc hoţii.
Max, trebuie să încerci să te iubeşti pe tine însuţi.
A trebuit să sun la Paris, Roma şi Stockholm.
- De la telefonul lui Georg, desigur. - ALtfel, cum îmi puteam permite ?
Îmi plac oamenii bogaţi, modul lor de viaţă şi al meu pe lângă ei.
Mă întreb unde sunt copiii.
Probabil că au auzit că vin eu şi s-au ascuns.
Speram să fie aici, ca să-ţi ureze bun-venit.
Max, leapădă-te de caracter o clipă şi încearcă să fii fermecător.
Deci ?
Deci ce ?
L-ai convins ? Aud clopotele de nuntă ?
- Bat nebuneşte. - Minunat.
- Dar nu neapărat pentru mine. - Ce vorbă e asta ?
E vorba că nu e treaba ta.
Ţin foarte mult la el, aşa că nu ne lua în râs.
Dar sunt copil. Îmi place să râd. Povesteşte-mi totul.
Hai. Spune-mi toate amănuntele neînsemnate, intime, dezgustătoare.
Să zicem că am sentimentul că mă aflu aici pentru testare.
- De acord. Dar cum ai putea rata ? - Foarte uşor.
Dacă te cunosc eu bine, şi te cunosc, draga mea, vei găsi o cale.
- Nu e un bărbat oarecare. - Nu, e bogat.
Moartea soţiei i-a lăsat în inimă multă durere.
Iar moartea soţului tău ţi-a lăsat o mare avere.
O, Max, chiar eşti o fiară.
Tu şi Georg îmi sunteţi ca o familie. De aceea vreau să vă văd căsătoriţi.
Trebuie să păstrăm frumuseţea de bănet în familie.
- Ce faci acolo ? - O, căpitane von Trapp.
O căutam pe...
N-am observat, adică n-am ştiut că sunteţi...
Heil Hitler !
Cine eşti ?
Am o telegramă pentru Herr Detweiler.
- Eu sunt Herr Detweiler. - Da, domnule.
Ai predat telegrama. Acum, pleacă.
- Georg, e doar un copil. - Da, iar eu sunt doar un austriac.
Ceva tot se va întâmpla. Ai grijă să nu ţi se întâmple ţie.
Max ! Să nu mai spui niciodată aşa ceva.
Eu n-am convingeri politice.
- Ce pot să fac, dacă alţii au ? - Poţi să faci ceva.
Trebuie să faci ceva.
Hei !
Eşti dus departe. Unde eşti ?
Într-o lume care mă tem că e pe cale să dispară.
Există vreo cale să te aduc înapoi, în lumea în care mă aflu eu ?
- Tată ! Tată ! - Iată-l pe tatăl vostru.
O, căpitane, v-aţi întors.
Ieşiţi imediat din apă !
O, dv. trebuie să fiţi baroana Schraeder.
Sunt udă până la piele.
Alinierea !
Aceasta este baroana Schraeder.
Iar aceştia
sunt copiii mei.
Îmi pare bine.
Uscaţi-vă, curăţaţi-vă, schimbaţi-vă hainele şi veniţi aici să raportaţi !
Fräulein, dumneata rămâi aici, te rog !
Cred că e mai bine să mă duc să văd ce face Max.
Acum, fräulein,
vreau un răspuns sincer.
Da, căpitane.
Este posibil, sau a fost doar o închipuire a mea ?
Întâmplător, copiii mei s-au căţărat azi în copaci ?
Da, căpitane.
Înţeleg.
Şi, dacă-mi este permis, de unde au aceste...
- Haine de joacă. - Asta sunt ?
Eu le-am făcut, din draperiile vechi de la dormitorul meu.
- Draperii ? - Nu sunt uzate aproape deloc.
Copiii le-au purtat peste tot.
Deci copiii mei au colindat prin Salzburg
îmbrăcaţi în nişte draperii vechi ?
Şi s-au distrat de minune.
- Au uniforme. - Iertaţi-mă, cămăşi de forţă.
Nu pot să fie copii dacă trebuie să aibă grijă de haine.
Nu se plâng.
Nu îndrăznesc. Vă iubesc prea mult şi se tem...
Nu-ţi cer părerea despre ei.
Trebuie să auziţi. Sunteţi mereu plecat.
Să nu mai aud niciun cuvânt !
Ştiu că nu vreţi, dar trebuie.
- Liesl nu mai e o copilă. - Niciun cuvânt.
Curând, va fi femeie şi nu o veţi mai recunoaşte.
Friedrich vrea să fie bărbat, dar nu sunteţi aici să-l învăţaţi.
Să nu îndrăzneşti...
Brigitta v-ar putea spune mai multe despre el. Ea observă tot.
Kurt face pe durul ca să-şi ascundă durerea că-l ignoraţi.
Aşa cum îi ignoraţi pe toţi.
Despre Louisa nu ştiu nimic, deocamdată.
Cei mici vor doar dragoste. Vă rog, iubiţi-i pe toţi.
Nu mai vreau să aud nimic.
- Nu am terminat, căpitane ! - Ba ai terminat, căpitane !
Fräulein.
Acum, îţi vei împacheta imediat lucrurile
şi te vei întoarce la mănăstire.
Ce e asta ?
E un cântec.
Da. Îmi dau seama că e un cântec. Dar cine îl cântă ?
Copiii.
Copiii ?
l-am învăţat să cânte ceva pentru baroană.
Inima mea vrea să cânte Fiece cântec pe care-l aude
Inima mea vrea să bată ca aripile Păsărilor ce se înalţă
Dinspre lac spre copaci
Spre copaci
Inima mea vrea să suspine Ca un sunet de clopot ce vine
Dinspre biserică, dus de vânt
Să râdă ca pârâul Prăvălindu-se lin
Peste pietre, în cale
În cale
Să cânte noaptea-ntreagă
Ca o ciocârlie ce-aduce prinos
Mă duc pe dealuri
Când inima mi-e-nsingurată
Ştiu că voi auzi
Ce am mai auzit
Inima-mi va fi binecuvântată
Prin sunetul muzicii
Şi voi cânta
încă o dată
Flori-de-colţ !
Nu mi-ai spus niciodată ce copii încântători ai.
Nu plecaţi.
Fräulein.
Eu
m-am purtat urât. Îmi cer scuze.
Eu vorbesc prea deschis. Este unul dintre cele mai mari defecte ale mele.
Ai avut dreptate.
Nu-mi cunosc copiii.
Mai aveţi timp, căpitane. Ei vor atât de mult să vă fie aproape.
Şi ai adus din nou muzica în această casă.
O uitasem.
Fräulein.
Vreau să rămâi.
Îţi cer să rămâi.
- Dacă pot să fiu de vreun folos. - Ai fost, deja.
Mai mult decât crezi.
Marta.
Cortina !
Sus, pe deal, era un păstor singuratic
Puternică voce mai avea Păstorul singuratic
Oamenii din oraşul Din depărtare o auzeau
Tare şi limpede Din gâtlejul păstorului
Marta. Marta !
Gretl, prinţul !
O auzea un prinţ Stând pe podul de la castel
O auzeau drumeţii Care duceau poveri
O auzeau clienţii De la pensiune
O auzeau băutorii De bere înspumată
A auzit-o şi o fetiţă Îmbrăcată în roz
Ea i-a trimis înapoi iodlerul Păstorului singuratic
Curând, a auzit mama ei Bucurându-se în ascuns
Ce mai duet pentru fată şi păstor
A auzit-o şi o fetiţă Îmbrăcată în roz
Ea i-a trimis înapoi iodlerul Păstorului singuratic
Curând, a auzit mama ei Bucurându-se în ascuns
Ce mai duet pentru fată şi păstor
Ei sunt fericiţi
Curând, duetul va deveni trio
- Bravo ! - Bravo !
Foarte frumos !
Minunat !
- Putem păstra păpuşile, unchiule ? - Da, putem ?
Sigur că puteţi, dragii mei.
ALtfel, de ce i-aş fi spus lui Kohner să-i trimită factura tatălui vostru ?
Ai făcut treabă bună, fräulein.
Sunt foarte impresionat.
Sunt copiii dv, căpitane.
Draga mea, există ceva ce nu poţi să faci ?
Nu sunt sigură că pot fi o bună călugăriţă.
Dacă ai probleme, voi fi fericită să te ajut.
Atenţie, toată lumea !
Vreau să fac un anunţ. Surpriză ! Surpriză !
Astăzi, după o lungă şi disperată căutare,
am găsit cei mai grozavi concurenţi pentru Festivalul de la Salzburg.
Felicitări, Max.
Şi pe cine vei exploata de data asta ?
- Corul Saint Ignatius ? - Mai ghiceşte.
Să vedem. Corul Klopmann ?
- Nu, nu, nu, nu. - Nu, nu ?
Spune-ne.
O familie care cântă. N-o să ghiceşti niciodată, Georg.
Ce idee încântătoare !
Ce familie ?
A voastră.
Vor fi senzaţia festivalului.
- Ce e atât de amuzant ? - Tu eşti, Max.
Mă coşti scump, dar eşti foarte nostim.
- Vor face senzaţie ! - Nu, Max.
E o idee minunată. Nouă, originală.
Max ! Copiii mei nu cântă în public.
Nu mi-o lua în nume de rău c-am încercat.
Copii, pe cine ascultăm, în continuare ?
Cine ?
Da.
Votul este unanim.
Dv, căpitane.
Eu ?
- Nu înţeleg. - Vă rugăm.
Nu, nu, nu, nu.
Am auzit că eraţi destul de bun.
- Cu foarte, foarte mult timp în urmă. - Eu îmi amintesc, tată.
- Cântaţi ceva ce ştim şi noi. - Te rugăm, tată.
Bine.
- De ce nu mi-ai spus şi mie ? - Ce ?
Să-mi fi adus muzicuţa.
Floare-de-colţ
Mereu îmi dai bineţe în zori
Mică şi albă
Curată, scânteind
Pari fericită
când mă vezi
Floare de nea
Fie să-nfloreşti
Şi să creşti veşnic
Floare-de-colţ
Binecuvântată fie-n veci ţara mea
- Floare-de-colţ - Floare-de-colţ
Mereu îmi dai bineţe în zori
- Mică şi albă - Mică şi albă
- Curată, scânteind - Curată, scânteind
Pari fericită
când mă vezi
Floare de nea
Fie să-nfloreşti
Şi să creşti veşnic
Floare-de-colţ
Binecuvântată fie-n veci ţara mea
Ajunge să spui un cuvânt, Georg, şi poţi să intri în noua mea trupă:
Familia Muzicală von Trapp.
Am o idee minunată, Georg.
Hai să umplem această casă, cu adevărat, cu muzică.
Trebuie să dai o recepţie mare şi strălucită, pentru mine.
- O recepţie ? - Da, tată, te rugăm !
E timpul să-ţi cunosc toţi prietenii
şi ei să mă cunoască pe mine. Nu crezi ?
- Înţeleg ce vrei să spui. - O, te rugăm !
Copii, e ora de culcare. Hai, spuneţi noapte bună.
Noapte bună, tată.
- Noapte bună. - Noapte bună, doamnă baroană.
Noapte bună, tată.
Noapte bună, unchiule Max.
Va fi prima mea recepţie, tată.
- Căpitane. - Herr Zeller. Baroana Schraeder.
- Bună seara, Herr Zeller. - Doamnă baroană.
Îmi pare bine. Bună seara.
Aţi remarcat arborarea ostentativă a drapelului austriac ?
Femeile sunt atât de frumoase.
Eu cred că sunt urâte.
Cred că ţi-e frică de ele.
Proasto, numai bărbaţii se tem de femei.
- Cred că şi bărbaţii sunt frumoşi. - Nu mai spune.
Liesl, cu cine dansezi ?
Cu nimeni.
Ba nu, dansezi cu cineva.
Îmi acordaţi acest dans ?
Cu plăcere, tinere.
De ce nu mi-aţi spus că ştiţi să dansaţi ?
Ne era teamă să nu ne pui pe toţi să dansăm. Dansatorii von Trapp.
Ce cântă ?
Laendler. Un dans popular austriac.
- Arată-mi. - N-am mai dansat din copilărie.
Îţi aduci aminte. Te rog.
- Păi... - Te rog.
Bine. Vino aici.
Acum, tu faci o plecăciune şi eu fac o reverenţă.
- Aşa ? - Bine. Acum, facem câţiva paşi.
Un, doi, trei. Un, doi, trei.
Un, doi, trei, împreună. Acum, păşim, sărim, păşim, sărim.
Acum, ne întoarcem pe sub mâini. Nu chiar aşa.
Aşa. Sărim, păşim, sărim. Şi pe dedesubt.
Kurt, trebuie să mai exersezi.
Îmi dai voie mie ?
Mai departe nu ştiu.
- Eşti roşie la faţă. - Chiar aşa ?
Cred că nu sunt obişnuită să dansez.
Aţi dansat foarte frumos.
Sunteţi o pereche frumoasă.
Acum, copiii trebuie să spună noapte bună.
Ne ducem în sală.
- Am pregătit ceva special. - Aşa e.
Da, haideţi !
Ţi-ai făcut griji degeaba, Georg.
Credeai că n-o să găseşti niciun prieten la recepţie.
- E cam rece în seara asta, nu-i aşa ? - O, nu-mi dau seama.
Mie mi se pare mai degrabă cald.
Doamnelor şi domnilor.
Copiii căpitanului von Trapp vor să vă spună noapte bună.
Se-aude un dangăt trist Dinspre ceasul din hol
Şi dinspre clopotele din turlă
Iar în camera copiilor O pasăre caraghioasă
Se tot iţeşte, spunând: "cucu"
Cucu
- Toate ne spun cu regret - Cucu
- Dar ne obligă neînduplecat - Cucu
- Să ne luăm rămas bun - Cucu
De la dumneavoastră
Rămas bun, cu bine Auf Wiedersehen, noapte bună
Îmi pare rău că plec Şi las priveliştea asta
Rămas bun, cu bine Auf Wiedersehen, adieu
Adieu, adieu Dtale şi dtale şi dtale
Rămas bun, cu bine Au revoir, auf Wiedersehen
Mi-ar plăcea să rămân Să gust din şampanie
- Da ? - Nu.
Rămas bun, cu bine Auf Wiedersehen, la revedere
Plec oftând Şi spun la revedere
La revedere
Mă bucur că plec
Nu pot să mint
Alunec, plutesc
Mă grăbesc, zbor
Soarele s-a culcat
Şi trebuie să mă culc şi eu
Rămas bun
Cu bine
Auf Wiedersehen, la revedere
La revedere
Sunt extraordinari. Ce-ar putea să facă la festival !
Domniţă, vreau să-ţi spun ceva.
Georg, n-o lăsa pe fata asta să plece. Trebuie să stea la recepţie.
- Nu, eu nu... - Gata. Opreşte-te.
- Georg, te rog. - Poţi rămâne, dacă vrei, fräulein.
Insist. Vei fi partenera mea, la cină.
E vorba de afaceri. Franz.
Mai pune un tacâm lângă al meu, pentru Fräulein Maria.
- Bine. - Se pare că totul s-a aranjat.
- Aşa e. - N-am o rochie potrivită.
Poţi s-o schimbi. Te aşteptăm.
Căpitane, trebuie să fii foarte mândru de cei mici.
Sunt, mulţumesc.
Există o exprimare mai frumoasă a ceea ce este bun în ţara noastră
decât vocile nevinovate ale copiilor noştri ?
Staţi puţin, baroane.
Vreţi să ne convingeţi că Austria deţine monopolul asupra virtuţii ?
Herr Zeller, unii dintre noi preferă cântecele austriece,
oribilelor ameninţări germane.
Struţul îşi îngroapă capul în nisip,
iar, uneori, în drapel.
Poate că pe cei care vă avertizează că vine Anschluss-ul, şi va veni,
îi veţi înţelege mai bine dacă vă vor spune totul cântând.
Dacă naziştii cuceresc Austria, dv veţi fi secţiunea de trompete.
Mă flataţi.
O, ce stângăcie din partea mea ! Voiam să vă acuz.
Sunteţi foarte amabilă că mă ajutaţi, dnă baroană.
Sunt încântată să te ajut, Maria.
Nu cred că am nicio rochie potrivită.
Dar unde este rochia aceea drăguţă, pe care ai purtat-o seara trecută ?
Când căpitanul nu-şi mai putea lua ochii de la tine.
Nu-şi putea lua ochii de la mine ?
Hai, draga mea, suntem femei.
Să nu pretindem că nu ştim când un bărbat ne acordă atenţie.
- Uite-o. - Căpitanul acordă atenţie tuturor.
Nu este nevoie să te aperi, Maria.
Eşti destul de atrăgătoare, să ştii.
Căpitanul n-ar fi bărbat dacă nu ţi-ar acorda atenţie.
Doamnă baroană, sper că glumiţi.
Deloc.
Dar n-am făcut nimic ca să...
Nici nu trebuie, draga mea.
Nimic nu e mai irezistibil ca o femeie îndrăgostită de un bărbat.
- Îndrăgostită ? - Desigur.
Frumuseţea e că şi el crede că e îndrăgostit de tine.
Dar nu-i adevărat.
Sunt sigură că ai observat cum te priveşte în ochi.
Şi, ştii, ai roşit astă-seară, când te ţinea în braţe, la dans.
Nu pune la inimă.
Cred că o să-i treacă destul de repede.
Ştii, aşa fac bărbaţii.
Trebuie să plec.
Nu trebuie să mai rămân aici.
- Pot să te ajut cu ceva ? - Nu, cu nimic.
Ba da.
Nu-i spuneţi niciun cuvânt căpitanului.
Nu, nici nu mă gândeam.
Adio, Maria.
Sunt sigură că vei fi o călugăriţă foarte bună.
Şampanie, dragule.
Simt nevoia să sărbătoresc. Noroc.
- Ai aflat ceva. - Poate.
Dacă ştii atâtea, spune-mi cum s-o fac pe fräulein să-l convingă pe Georg.
Vreau să-i duc pe copiii ăştia la festival.
Elsa, e important pentru Austria.
Şi nu ţi-ar strica nici ţie.
Aşa mă gândeam şi eu.
Dacă este vorba despre influenţă,
poate că eu sunt aceea cu care trebuie să vorbeşti.
- Doi. - Trei.
- Patru. - Cinci.
- Şase. - Şapte.
Opt.
- Patru. - Doi.
- Şapte. - Cinci.
- Doi. - Şase.
Nu-i distractiv ?
- Patru. - Eu sunt numărul cinci.
- A, da. - Opt.
- Doi. - Patru.
Şase.
Doi.
Doamnă baroană, vă supăraţi dacă ne oprim ? Am obosit.
Cum doriţi, dragii mei.
Mai jucăm mâine.
E atât de odihnitor la ţară, nu-i aşa ?
Bea nişte limonadă.
Există vreo cale mai uşoară ?
Mă gândesc, cu o plăcere diabolică, la tine, ca mamă a şapte copii.
Cum ai de gând să faci asta ?
Dragul meu, n-ai auzit niciodată
de acel lucru minunat, numit şcoală cu internat ?
Baroana Machiavelli.
Unchiule Max, unde e tata ?
Cred că e în casă.
Ce s-a întâmplat, de sunteţi aşa posomorâţi ?
- Nimic. - Ştiu. Hai să facem repetiţie.
Pentru ce ?
Să ne închipuim că suntem pe scenă, la festival.
- Nu am chef să cânt. - Nu fără Fräulein Maria.
Liesl, ia chitara. Hai, Marta.
Toată lumea, în grup. Treceţi la locurile voastre.
Acum, fiţi veseli, da ? Dă-ne tonul, Liesl.
Hai, impresionaţi-mă.
Gretl, tu de ce nu cânţi ?
Nu pot. Mă doare un deget.
Dar ai cântat aşa de frumos în seara recepţiei.
Haideţi, toţi. Încercaţi ceva ce ştiţi.
Bucuraţi-vă. Fiţi veseli.
Gata, Liesl.
Dealurile prind viaţă
De la sunetul muzicii
De la melodiile cântate
De o mie de ani
Dealurile îmi umplu inima
De sunetul muzicii
Au vrut să cânte pentru mine, dragii de ei.
Frumos, foarte frumos. Nu vă opriţi.
- Ceva mult şi rece, Georg ? - Nu, mulţumesc, draga mea.
- Tată. - Da, Brigitta.
E adevărat că Fräulein Maria nu mai vine ?
Da, cred că e adevărat. Ce avem aici ?
- Limonadă roz. - Cu un strop de... Limonadă.
Nu cred asta, tată.
- Ce ? - Despre Fräulein Maria.
A, Fräulein Maria !
Nu v-am spus ce a scris în bilet ? Sunt sigur că v-am spus.
A spus că-i e dor de viaţa de la mănăstire.
A trebuit să ne părăsească.
Şi asta-i tot.
Cred că sunt destul de curajos ca să gust puţin.
- Nici nu ne-a spus la revedere. - V-a spus în bilet.
Nu e acelaşi lucru.
Nici prea dulce, nici prea acră.
Doar prea roz.
Tată, cine va fi noua noastră guvernantă ?
Păi...
Nu veţi mai avea guvernantă.
- Nu ? - Nu.
Veţi avea o nouă mamă.
O nouă mamă ?
Am discutat despre asta, aseară. Totul este stabilit.
Şi toţi vom fi foarte fericiţi.
Bine, bine. Fugiţi la joacă.
Da, copii ?
- Mă numesc Liesl. - Da, Liesl ?
Noi, fraţii şi surorile mele, vrem s-o vedem pe Fräulein Maria.
Pe Fräulein Maria ?
O, pe Maria.
Intraţi, vă rog.
Aşteptaţi aici.
Eu sunt sora Margaretta. Înţeleg că aţi întrebat de Maria.
Trebuie s-o vedem. Îi spuneţi că suntem aici ?
- Mi-e teamă că nu pot să fac asta. - Dar trebuie !
- E guvernanta noastră. - O vrem înapoi.
Nici măcar nu ne-a spus la revedere.
Nu vrem decât să vorbim cu ea.
Îmi pare foarte rău, dar Maria s-a retras în recluziune.
- Nu vrea să vadă pe nimeni. - Pe noi o să vrea să ne vadă.
Vreau să-i arăt degetul.
Altă dată, dragii mei.
O să-i spun că aţi căutat-o.
- E frumos că aţi venit în vizită. - Trebuie să vorbim cu ea !
Fuguţa, copii. Fuga acasă !
Sunt sigură că ar vrea să ne vadă.
Soră Margaretta, te rugăm !
- La revedere, copii. - Soră Margaretta, te rugăm !
Despre ce era vorba, soră ?
Copiii von Trapp, Maică Stareţă.
Voiau s-o vadă pe Maria.
A vorbit, cumva ? Ţi-a spus ceva ?
Nu spune niciun cuvânt, Maică Stareţă, decât când se roagă.
Biata copilă.
Este ciudat. Pare fericită că s-a întors aici,
dar este şi nefericită.
Poate că eu am greşit, lăsând-o singură atâta timp.
Adu-o la mine, chiar dacă nu este pregătită.
Da, Maică Stareţă.
Soră Augusta, du-o la vestiar pe noua noastră aspirantă.
Domnul să te binecuvânteze, fiica mea.
Da, adu-o înăuntru.
Eşti nefericită. Îmi pare rău.
Maică Stareţă.
De ce te-au trimis înapoi ?
Nu m-au trimis ei. Eu am plecat.
Stai jos, Maria.
Povesteşte-mi, ce s-a întâmplat.
Mi-a fost frică.
- Frică ? S-au purtat urât cu tine ? - O, nu !
Nu, am fost tulburată. Am simţit...
Niciodată nu m-am simţit aşa, înainte.
Nu mai puteam să stau. Ştiam că aici voi fi în siguranţă, ferită de asta.
Maria, nu trebuie să folosim mănăstirea ca pe un adăpost.
Ce anume nu poţi să înfrunţi ?
Nu pot să-l înfrunt pe el.
Pe el ?
Mulţumesc, soră Margaretta.
Pe căpitanul von Trapp ?
- Eşti îndrăgostită de el ? - Nu ştiu.
Nu ştiu. Eu...
Baroana a spus că sunt. A spus că şi el e îndrăgostit de mine.
Dar n-am vrut să cred.
Uneori, ni se întâlneau privirile.
Mie mi se tăia răsuflarea.
- L-ai lăsat să-ţi vadă sentimentele ? - Nu ştiu.
Asta mă torturează. Eu m-am promis lui Dumnezeu.
Să vreau şi dragostea lui, era rău. Nu puteam să mai rămân.
În clipa asta, sunt gata să depun jurământul.
- Vă rog, ajutaţi-mă. - Maria.
Dragostea dintre un bărbat şi o femeie este sfântă. Tu ai multă iubire de oferit.
Trebuie să afli asupra cui vrea Domnul să-ţi reverşi iubirea.
Dar mi-am promis viaţa Domnului. Mi-am dedicat viaţa slujirii Lui.
Dacă iubeşti un bărbat, nu înseamnă că-l iubeşti mai puţin pe Dumnezeu.
Nu.
Trebuie să afli.
Trebuie să te duci înapoi.
Nu-mi puteţi cere să fac asta. Vă rog, lăsaţi-mă să rămân. Vă implor.
Zidurile astea nu au fost construite ca să ne ferească de probleme.
Trebuie să le înfrunţi.
Trebuie să trăieşti viaţa care ţi-a fost hărăzită.
Urcă fiece munte
Caută şi sus şi jos
Urmează fiece potecă
Fiece cărare pe care-o ştii
Urcă fiece munte
Treci fiece apă
Urmează fiece curcubeu
Până îţi găseşti visul
Un vis care-ţi va cere
Toată dragostea pe care-o poţi da
În fiecare zi din viaţa ta
Cât timp vei trăi
Urcă fiece munte
Treci fiece apă
Urmează fiece curcubeu
Până îţi găseşti visul
Un vis care-ţi va cere
Toată dragostea pe care-o poţi da
În fiecare zi din viaţa ta
Cât timp vei trăi
Urcă fiece munte
Treci fiece apă
Urmează fiece curcubeu
Până îţi găseşti
visul
Copiii mei nu obişnuiesc să aibă secrete.
Nu avem secrete, tată.
Şi copiii mei nu obişnuiesc să întârzie la cină.
- Nu ne-am dat seama că e târziu. - Înţeleg.
Cine va fi primul care îmi va spune adevărul ? Friedrich.
Brigitta. Liesl.
Unde crezi că am fost, tată ?
Dacă nu ne crezi, înseamnă că bănuieşti că am fost în altă parte.
- Marta. - Da, tată.
Tu îmi vei spune.
Ţi-a spus şi Friedrich. Am fost să culegem fructe de pădure.
- Uitasem. Aţi cules fructe de pădure. - Da, ne place să culegem.
Toată după-amiaza ?
- Am cules mii. - Mii ?
- Erau peste tot. - Ce fel de fructe de pădure ?
- Afine, domnule. - Afine.
E prea devreme pentru afine.
- Erau fragi. - Fragi ?
A fost aşa de frig în ultimul timp, că s-au învineţit.
Foarte bine. Arătaţi-mi fragii.
- Noi... - Păi...
- Arătaţi-mi fragii culeşi. - Nu le mai avem.
Nu le mai aveţi ? Dar ce s-a întâmplat cu ele ?
- Noi... - Le-am mâncat.
- Le-aţi mâncat ? - Da.
- Erau aşa de bune. - Delicioase.
Foarte bine.
Fiindcă v-aţi îndopat cu mii de fragi,
înseamnă că nu vă e foame, deci îi voi spune lui Frau Schmidt
să nu vă servească cina.
Tu eşti de vină. Trebuia să-i spunem adevărul.
Şi să se înfurie pe noi ?
E mai bine decât să murim de foame.
N-am făcut nimic rău. Am vrut doar s-o vedem.
Îmi chiorăie stomacul.
Ar fi putut să ne lase măcar s-o salutăm.
- Mă întreb ce gust are iarba. - Mă simt groaznic.
Când Fräulein Maria voia să se simtă mai bine, cânta cântecul acela.
Hai să încercăm.
Picuri de ploaie pe trandafiri
Şi mustăţi de pisoiaşi
Ceainice de aramă strălucitoare
Şi mănuşi călduroase de lână
Pachete cu hârtie cafenie Legate cu şnur
Astea sunt câteva dintre lucrurile mele favorite
De ce nu mă simt mai bine ?
Fete în rochii albe
Cu eşarfe de mătase albastră
Fulgi de zăpadă ce-mi rămân Pe nas şi pe gene
- Ierni argintii - S-a întors Fräulein Maria !
Care se topesc primăvara
Astea sunt câteva dintre lucrurile mele favorite
Când mă muşcă un căţel Când mă-nţeapă o albină
Când sunt tristă
Pur şi simplu, mă gândesc la lucrurile mele favorite
Şi-atunci nu mă mai simt
Aşa de rău
- Mă bucur că vă văd. - Ne-a fost dor de dta.
Şi mie mi-a fost dor.
- Kurt, ce mai faci ? - Mi-e foame.
- Ce ai păţit la deget ? - Mi l-am prins.
- Unde ? - În dinţii lui Friedrich.
- Liesl, tu eşti bine ? - Destul de bine.
- A mai venit vreo telegramă ? - Niciuna.
Încep să mă obişnuiesc cu gândul. O să mă bucur când va începe şcoala.
Nu poţi profita de şcoală ca să scapi de probleme. Trebuie să le înfrunţi.
Am atât de multe să vă spun.
Şi noi avem să-ţi spunem nişte lucruri.
Cel mai important este că tata se va căsători.
Se căsătoreşte ?
Da, cu baroana Schraeder.
O, înţeleg.
Tată, uite ! S-a întors Fräulein Maria.
S-a întors Fräulein Maria de la mănăstire.
Bună seara, căpitane.
Bună seara.
Toată lumea la cină.
Cina.
Ai plecat fără să-ţi iei rămas-bun. Nici măcar de la copii.
Am greşit. Iertaţi-mă.
De ce ai făcut asta ?
Vă rog să nu mă întrebaţi. Motivul nici nu mai există.
Fräulein Maria, te-ai întors.
Nu e minunat, Georg ?
Vă doresc multă fericire, doamnă baroană.
Şi dv, căpitane. Copiii mi-au spus că vă veţi căsători.
Mulţumesc, draga mea.
Te-ai întors ca să rămâi ?
Numai până veţi aranja să găsiţi altă guvernantă.
Aici erai.
Trebuie să vorbesc cu bucătarul despre şniţel.
Este mult prea delicios, pentru silueta mea.
Iar pe tine te face prea tăcut, la cină.
Sau a fost din cauza vinului ?
Fără îndoială, din cauza vinului.
N-ai idee câte probleme îmi face
alegerea cadoului de nuntă pentru tine.
O, ştiu. Eu îţi sunt de ajuns.
Dar tot vreau să-ţi dăruiesc un fleac, cu ocazia asta.
La început, m-am gândit la un stilou.
Dar ai deja unul.
Apoi m-am gândit la o vilă în sudul Franţei.
Dar era prea greu de împachetat.
Georg, îţi plac iahturile ?
Unul lung şi scânteietor, în Mediterana,
sau unul mic, în cadă, ce zici ?
- Elsa. - Unde să mergem în luna de miere ?
Asta e, într-adevăr, o problemă.
O călătorie în jurul lumii ar fi drăguţă. Dar apoi mi-am spus:
"o, Elsa, trebuie să existe un loc mai bun".
- Nu-ţi face griji, dragule, voi... - Elsa.
Da, Georg.
N-are sens.
Tu şi cu mine.
Am fost necinstit faţă de amândoi
şi foarte incorect faţă de tine.
- Când oamenii vorbesc de căsătorie... - Nu, taci.
Nu mai spune nimic, te rog.
Vezi tu, m-am gândit şi la alte lucruri.
Chiar dacă ţin atât la tine, nu cred că eşti bărbatul potrivit pentru mine.
Eşti mult prea independent.
Iar eu am nevoie de cineva care să fie disperat după mine
sau, cel puţin, să fie disperat după banii mei.
Mi-a făcut plăcere fiecare moment petrecut împreună şi îţi mulţumesc.
Acum, dacă-mi dai voie,
mă duc să-mi împachetez mărunţişurile.
Mă întorc la Viena, unde mă simt acasă.
Iar undeva, acolo,
se află o tânără, care, cred,
nu va deveni călugăriţă.
Auf Wiedersehen, dragul meu.
Bună seara.
M-am gândit că s-ar putea să te găsesc aici.
Doriţi ceva ?
Nu, nu, nu. Stai jos, te rog.
Te rog.
Îmi dai voie ?
Ştii, mă tot gândesc la două lucruri.
De ce ai fugit la mănăstire ?
Şi ce te-a făcut să vii înapoi ?
Aveam de îndeplinit un angajament
şi m-am întors să-l duc la bun sfârşit.
Asta-i tot ?
Şi îmi era dor de copii.
Da.
- Numai de copii ? - Nu. Da.
- Nu trebuia să-mi fi fost dor de ei ? - O, ba da. Desigur.
Dar speram că, poate...
Poate că...
Da ?
Nimic n-a mai fost la fel, după ce ai plecat.
Iar, după ce vei pleca, va fi rău din nou.
Mă gândeam că, poate, te răzgândeşti.
Sunt sigură că baroana va aranja lucrurile foarte bine.
Maria.
- Nu va fi nicio baroană. - Nu ?
Nu.
Nu înţeleg.
Vezi tu, am rupt logodna şi...
- O, îmi pare rău. - Da. Îţi pare rău ?
- Aţi rupt logodna ? - Da.
Nu te poţi căsători cu cineva,
dacă iubeşti pe altcineva.
Nu-i aşa ?
Maica Stareţă spune întotdeauna:
"când Dumnezeu închide o uşă, deschide undeva o fereastră".
Ce altceva mai spune Maica Stareţă ?
Că trebuie să-ţi cauţi destinul.
De aceea te-ai întors ?
Şi l-ai găsit,
Maria ?
Cred că l-am găsit.
Ştiu că l-am găsit.
Te iubesc.
O, mi se poate întâmpla mie, asta ?
Poate c-am avut o copilărie grea
Poate c-am avut o tinereţe nefericită
Dar în trecutul meu Greu şi nefericit
Trebuie să fi existat Un moment de adevăr
Fiindcă, iată-te Stând aici şi iubindu-mă
Fie c-ar trebui, fie că nu
Deci cândva În tinereţe sau în copilărie
Trebuie să fi făcut şi eu ceva bun
Din nimic nu obţii nimic
Întotdeauna a fost aşa
Deci cândva În tinereţe sau în copilărie
Trebuie să fi făcut şi eu ceva bun
Ştii când am început să te iubesc ?
În seara aceea, la cină, când te-ai aşezat pe conul de brad.
Ce ?
Eu mi-am dat seama de când ai suflat prima dată în fluier.
O, dragostea mea !
Fiindcă, iată-te Stând aici şi iubindu-mă
Fie c-ar trebui, fie că nu
Deci cândva În tinereţe sau în copilărie
Trebuie să fi făcut şi eu ceva bun
Din nimic nu obţii nimic
Întotdeauna a fost aşa
Deci cândva, în tinereţe
Sau în copilărie
Trebuie să fi făcut şi eu ceva
Ceva bun
Maria.
Există vreo persoană căreia trebuie să-i cer mâna ta ?
- De ce să nu-i întrebăm... - Pe copii ?
Cum să rezolvi O problemă ca Maria ?
Cum să prinzi un nor Şi să-l ţintuieşti la pământ ?
Cum să găseşti un cuvânt Care să însemne Maria ?
O guralivă
O străfulgerare Un clovn
Multe lucruri pe care le ştii Ai vrea să i le spui
Multe lucruri ar trebui să înţeleagă
Dar cum s-o faci să stea Şi să asculte tot ce-i spui ?
Cum să păstrezi un val pe nisip ?
O, cum să rezolvi O problemă ca Maria ?
Cum să păstrezi lumina lunii În palmă ?
Herr Detweiler !
- Heil Hitler. - O, bună ziua, Herr Zeller.
Poate că nu aţi aflat. Acum sunt Gauleiter.
Heil Hitler.
Vin de la reşedinţa căpitanului von Trapp.
Este singura care nu a arborat drapelul celui de-al Treilea Reich,
după Anschluss.
- Dar am rezolvat asta. - Eu nu...
Menajera mi-a spus că vă găsesc aici.
Doar atât mi-a spus.
Ce doriţi să ştiţi ?
Când se întoarce căpitanul ?
E în luna de miere. Nu a luat legătura cu noi.
Să cred că nu a vorbit cu copiii lui de mai mult de o lună ?
Câţi bărbaţi cunoaşteţi,
care vorbesc cu copiii lor, în luna de miere ?
La întoarcere, va ocupa o poziţie corespunzătoare în noua ordine.
Fireşte. Şi permiteţi-mi să vă felicit
pentru că aţi permis ca festivalul să continue conform programului.
De ce să nu continue ? Nimic nu s-a schimbat în Austria.
Cântecele şi muzica vor arăta acest lucru lumii întregi.
Austria este la fel ca înainte.
Heil Hitler.
Hai să mergem acasă.
- De ce era aşa de supărat ? - Toată lumea e supărată, acum.
Poate că steagul cu păianjenul negru îi face pe oameni nervoşi.
- Tata va avea necazuri ? - Nu neapărat.
Trebuie doar să te înţelegi bine cu toată lumea.
Amintiţi-vă asta diseară, la concert.
Vom cânta, într-adevăr, în faţa unei mulţimi de oameni ?
Uite. Familia Muzicală von Trapp:
Liesl, Friedrich, Louisa, Brigitta, Kurt, Marta şi Gretl.
- De ce sunt eu mereu ultima ? - Fiindcă eşti cea mai importantă.
Să mergem.
Sunteţi sigur că tata va fi de acord să cântăm în public ?
Îi va face plăcere şi va fi mândru.
- Liesl, crezi asta ? - Nu ai încredere în mine ?
Nu.
Eşti o fată foarte inteligentă.
Liesl. Liesl !
Rolfe !
Mă bucur atât de mult că te văd. A fost...
Bună ziua.
Dă-i asta tatălui tău, imediat ce soseşte.
- E în luna de miere. - Ştiu.
- Ştii ? - Este de datoria noastră să ştim tot.
- cine sunteţi "voi" ? - Ai grijă să o primească.
- Ce este ? - E o telegramă de la Berlin.
Nu vrei să o aduci personal, diseară ?
Sunt ocupat cu chestiuni mult mai importante.
Şi ar fi bine să fie şi tatăl tău.
Dar, Rolfe !
Tată !
- Nu vă aşteptam atât de curând. - Salut, salut !
Nu vă aşteptam înainte de săptămâna viitoare.
- Aţi adus suveniruri de la Paris ? - Bună ziua. Ce faci ?
De ce nu ne-aţi sunat ?
N-am putut să prindem legătura.
Eu n-am nicio legătură cu asta.
Ne-am întors cât de repede am putut.
Ne-a fost dor de voi.
- Şi nouă. - Ne-a fost dor de îmbrăţişări.
Ne-a lipsit gălăgia pe care o faceţi în fiecare dimineaţă.
- Ne-au lipsit cântecele voastre. - V-aţi întors la timp.
Uite, Fräulein Maria.
Adică, mamă.
Vom cânta diseară la festival.
Ne-am distrat de minune.
Am repetat tot...
Surpriză ! Surpriză !
Aveţi nişte surprize pe terasă.
Vom mai vorbi despre asta.
Am vrut să vă spun, dar eraţi plecaţi. Am luat decizia în ultimul moment.
Am avut noroc că am reuşit să-i mai înscriu.
Vor fi senzaţia festivalului. Şapte copii din aceeaşi familie !
Max !
Îmi amintesc că ţi-am spus clar
ce cred despre cântatul în public.
Comitetul a fost încântat.
- Ce au spus ? - N-am mai văzut atâta entuziasm.
- Dragul meu, numai de data asta. - Nici nu intră în discuţie.
- Georg, e pentru Austria. - Pentru Austria ?
- Nu mai există Austria. - Dar Anschluss-ul a fost paşnic.
- Să fim recunoscători pentru asta. - Recunoscători ?
Ştii, Max,
uneori cred că nu te cunosc deloc.
Tată, am uitat.
Asta este pentru d-ta.
Maria, trebuie măcar să pretindă că va colabora cu ei.
Trebuie să-l convingi.
Max, nu pot să-i cer să se coboare atâta.
Atunci, voi vorbi eu cu el. Dacă nu-i lasă pe copii să cânte,
asta se va reflecta asupra Austriei.
Da, ştiu. Nu mi-ar prinde bine nici mie.
Mamă ? Sună aşa frumos.
- Îmi place să-ţi spun "mamă". - Mie-mi place cum sună.
ÎI iubeşti foarte mult pe tata. Ştiu asta.
Foarte mult.
Mamă, ce faci când crezi că iubeşti pe cineva ?
Adică, atunci când nu-l mai iubeşti sau când el nu te mai iubeşte ?
Păi, plângi puţin.
Apoi aştepţi ca soarele să răsară din nou.
Întotdeauna răsare.
Sunt atâtea lucruri pe care ar trebui să le ştiu, dar nu le ştiu.
- Chiar nu le ştiu. - Cum să le ştii ?
Uneori, am impresia că lumea se sfârşeşte.
- Şi apoi, că abia a început ? - Da.
La fel mi s-a întâmplat şi mie. Şi la fel de minunat va fi şi cu tine.
Crezi, într-adevăr ?
Când ai 16 ani spre 17
Şi aştepţi să-nceapă viaţa
Un om drăguţ Care-ţi ajunge la gânduri
Va ajunge, deodată, şi la inima ta
Când asta se va întâmpla
După ce se va întâmpla
Nimic nu va mai fi la fel
Simt, cumva
Că-l voi urma
Dacă, vreodată, mă va chema
Vechile idei despre viaţă pier
Vechile idei pălesc
Priveşte Eşti soţia lui
Şi îi aparţii
Poţi crede că aşa ceva
Niciodată nu ţi se va întâmpla
Draga mea de 16 ani spre 17
Mai aşteaptă un an
- Mai aştept un an. - ... sau doi
Aşteaptă încă un an
sau doi
Liesl.
Ce este ?
Berlinul.
Mi s-a oferit un post în Marină.
Mi se cere să accept imediat
şi să mă prezint mâine la baza navală de la Bremerhaven.
Ştiam că aşa va fi. Dar n-am crezut că atât de curând.
Un refuz ne-ar fi fatal tuturor.
Iar să mă alătur lor este de neimaginat.
Adună toţi copiii.
Nu le spune nimic care să-i sperie. Doar pregăteşte-i.
Trebuie să plecăm din Austria
şi din casa asta,
astă-seară.
Mă doare spatele şi mi se rupe inima,
din cauză că un asemenea grup nu va participa la festival.
Când vei face anunţul, noi vom fi deja peste graniţă.
Sper că apreciezi sacrificiul pe care-l fac.
N-ai de ales.
Ştiu. De asta îl şi fac.
De ce tata nu porneşte motorul ?
Fiindcă nu vrem să ne audă nimeni.
Ce vor spune Frau Schmidt şi Franz ?
Vor putea spune sincer că nu ştiu nimic.
- O să ne mai întoarcem vreodată ? - Într-o bună zi, Liesl. Aşa sper.
Tata şi unchiul Max vor împinge maşina până în Elveţia ?
Aveţi vreun necaz cu maşina, căpitane ?
Da, n-am putut s-o pornim.
Karl.
Repară maşina căpitanului von Trapp, ca să poată porni.
Excelent, Karl.
Nu v-am întrebat unde mergeţi, împreună cu toată familia.
Iar dv nu m-aţi întrebat de ce mă aflu aici.
Se pare că amândoi suferim de o deplorabilă lipsă de curiozitate.
Nu aţi răspuns la telegrama
Amiralului Forţelor Navale ale celui de-al Treilea Reich.
Aveam impresia, Herr Zeller,
că, în Austria, conţinutul telegramelor este confidenţial.
Cel puţin, în Austria pe care o cunosc eu.
Am ordin
să vă duc, în seara asta, la Bremerhaven,
unde veţi accepta noul dv post.
Mi-e teamă că va fi imposibil.
Vedeţi, noi,
toată familia,
vom cânta astă-seară la festival.
De fapt, acolo ne ducem.
Nu mai putem să renunţăm, acum.
- Sper, doar, să nu fi întârziat. - Da.
Vreţi să cred că dv, căpitane von Trapp,
veţi cânta la un concert ?
Va fi un spectacol mai presus de tot ce am visat vreodată.
Ca şi dv, Herr Zeller, am şi eu nişte talente ascunse.
Da.
Iată programul.
Sunt trecute doar numele copiilor.
Scrie: "Familia Muzicală von Trapp",
iar eu sunt capul familiei von Trapp, nu-i aşa ?
Şi de ce purtaţi, toţi, haine de călătorie ?
Sunt costumele noastre.
Aerul nopţii nu le face bine copiilor la voce.
Bine, o mică întârziere în executarea ordinelor mele nu va fi ceva grav.
Prin urmare,
veţi cânta.
Veţi cânta toţi.
Dar numai fiindcă aşa vreau eu.
Voi demonstra că nimic nu s-a schimbat în Austria.
Iar după ce terminaţi de cântat,
dv, căpitane von Trapp, veţi fi condus la Bremerhaven.
Acum, urcaţi-vă toţi în maşină
şi noi vom escorta până la festival Familia Muzicală von Trapp.
Nu avem nevoie de escortă.
Nevoie ? Este plăcerea mea, căpitane.
La urma urmei, nu vrem să vă pierdeţi în mulţime.
Nu-i aşa ?
Da.
Sol e-un ac cu aţa lui
La e-o notă după sol
Si e-un ceai cu unt şi gem
Un ceai cu unt şi gem
Ceai cu gem Gem şi unt
- Cu gem - A, B, C
- Cu gem - Do, re, mi
Ceai cu unt şi gem
Cu unt şi gem
Cu gem Cu gem
şi unt
Compatrioţi austrieci,
nu vă voi mai vedea, poate, mult timp.
Aş vrea să cânt, acum, pentru dv,
un cântec de dragoste.
Ştiu că şi dv împărtăşiţi această dragoste.
Mă rog să nu o lăsaţi să moară nicicând.
Floare-de-colţ
Mereu îmi dai bineţe în zori
Mică şi albă
Curată, scânteind
Pari fericită când mă vezi
Floare de nea
Fie să-nfloreşti
Şi să creşti veşnic
Floare-de-colţ
Binecuvântată fie-n veci ţara mea
Floare-de-colţ
Floare...
Mică şi albă
Curată, scânteind
Pari fericită când mă vezi
Floare de nea
Fie să-nfloreşti
Şi să creşti veşnic
Floare-de-colţ
Binecuvântată fie-n veci ţara mea
Cred că o să meargă.
O să vă simt lipsa, tuturor.
O să simt lipsa banilor pe care i-am fi putut face.
Vă mulţumesc, doamnelor şi domnilor.
Competiţia a ajuns la final,
dar încă nu cunoaştem câştigătorii.
Iar în timp ce juriul deliberează,
mi s-a permis să vă ofer un bis.
Aceasta este ultima dată când familia von Trapp
mai cântă împreună, mult timp de-acum înainte.
Chiar acum, oficialităţile aşteaptă, în această sală,
să-l escorteze pe căpitan la noul său post de comandă,
în cadrul forţelor navale ale celui de-al Treilea Reich.
Deci, doamnelor şi domnilor, din nou familia von Trapp,
pentru a-şi lua rămas bun de la dumneavoastră.
Se-aude un dangăt trist Dinspre ceasul din hol
Şi dinspre clopotele din turlă
Iar în camera copiilor O pasăre caraghioasă
Se tot iţeşte, spunând: "cucu"
Cucu
Toate ne spun cu regret
Dar ne obligă neînduplecat
Să ne luăm rămas bun
De la dumneavoastră
Rămas bun, cu bine Auf Wiedersehen, noapte bună
Ne pare rău că plecăm Şi lăsăm priveliştea asta
Rămas bun, cu bine Auf Wiedersehen, adieu
Adieu, adieu Dtale şi dtale şi dtale
Rămas bun, cu bine Auf Wiedersehen, la revedere
Alunecăm, plutim
Ne grăbim, zburăm
Rămas bun, cu bine Auf Wiedersehen, la revedere
Soarele s-a culcat Şi trebuie să mă culc şi eu
La revedere
Doamnelor şi domnilor, am aici hotărârea juriului.
Vom începe cu premiul al treilea.
Pentru această onoare, juriul a nominalizat-o
pe prima solistă a corului Bisericii Sfânta Agatha, din Murback.
Fräulein Schweiger.
Premiul al doilea revine Cvintetului Toby Reiser.
Premiul întâi, cea mai înaltă onoare din toată Austria,
revine Familiei Muzicale von Trapp.
Familia von Trapp.
Au plecat !
Veniţi cu mine.
Repede, repede.
Ştiu un loc unde vă puteţi ascunde.
Încet, încet.
Deschideţi poarta.
Bună seara.
Grăbeşte-te, femeie.
Doi oameni acolo.
Şase dintre voi asiguraţi curtea.
Voi doi, pe coridor.
Maică Stareţă, nu ne-am dat seama în ce primejdie punem mănăstirea.
Nu, Maria, aţi făcut bine că aţi venit aici.
Ne gândeam să împrumutăm maşina dv.
Maşina noastră nu vă mai este de folos.
Am ascultat la radio.
Tocmai au închis graniţele.
Bine, dacă graniţele sunt închise,
vom urca dealurile cu maşina şi vom traversa munţii pe jos.
- Copiii... - Îi vom ajuta noi.
Eu pot fără ajutor, tată.
Maria.
Nu vei fi singură. Tine minte:
"îmi ridic ochii spre munţi, de unde-mi va veni ajutorul".
Da, Maică.
- Mi-e frică. - Şi mie.
Dumnezeu să fie cu voi.
- Mamă. - Da ?
N-ar fi bine să cântăm despre lucrurile noastre favorite ?
Nu, draga mea. De data asta nu ar fi bine.
Trebuie să facem foarte multă linişte. Ţine-te bine de mine.
Să încercăm pe acoperiş.
Rolfe, te rog.
Nu, aşteaptă.
Maria.
Copii.
Pe dumneavoastră vă vrem, nu pe ei.
Pune arma jos.
Nicio mişcare, sau trag.
Eşti doar un copil.
- Nu eşti cu adevărat de-al lor. - Rămâneţi pe loc.
Vino cu noi.
Până nu e prea târziu.
Niciun pas în plus. Vă ucid.
- Dă-mi mie asta, Rolfe. - M-aţi auzit ?
Vă ucid.
Rolfe.
Nu vei fi niciodată ca ei.
Locotenente !
Sunt aici !
Sunt aici, locotenente !
Maică Stareţă.
Am păcătuit.
Şi eu, Maică Stareţă.
Ce păcat aţi făcut, fiicele mele ?
Un vis care-ţi va cere
Toată dragostea pe care-o poţi da
În fiecare zi din viaţa ta
Cât timp vei trăi
Urcă fiece munte
Treci fiece apă
Urmează fiece curcubeu
Până îţi găseşti
Visul