FaceČi reclamÄ produsul dvs.sau a unei marci aici contact www.OpenSubtitles.org astazi
Spiritul (2008)
Traducerea şi adaptarea: djbrain, sleepwalker, wishmaster
iNT SUBS
Eu sunt Moartea, Denny Colt.
Eşti singurul om care a scăpat vreodată de recea mea îmbrăţişare.
Dar eu sunt mereu prin preajmă.
Da.
Sunt mereu alături de tine.
- Mda. - Ceva important e pe cale să fie distrus
...în mlaştina de lângă mare, Spirit.
Lângă epava unei vechi corăbii.
Umblă vorba că acolo ar putea fi Caracatiţa.
Aş merge eu,
...dar cine ştie cât de mult se întind tentaculele ei?
În cine putem avea încredere?
Sunt pe drum.
Oraşul meu. E mereu acolo pentru mine.
În fiecare noapte singuratică, e acolo pentru mine.
Nu e vreo pungaşă machiată îmbrăcată ca o târfă.
Nu. E un oraş vechi...
...vechi şi mândru de fiecare bubă şi rid pe care îl are.
E iubitul meu, jucăria mea.
Nu ascunde ceea ce e, din ce e făcut:
Transpiraţia, muşchii şi sângele multor generaţii.
Doarme.
După miezul nopţii şi până în zori, doar umbrele se mişcă în tăcere.
Acolo e!
- Prinde-l! - La naiba, n-am timp de asta.
Oraşul meu strigă. Are nevoie de mine.
E dragostea mea. E viaţa mea.
Iar eu sunt Spiritul lui.
Nu-ţi face griji, acum eşti în siguranţă. Încearcă să-ţi ţii respiraţia.
- Hai să te punem pe picioare. - Poliţia!
Aici, MacReady.
E un om bun, poţi avea încredere în el. Spune-i totul.
- Aşa voi face. - Sună-ţi psihiatrul dacă ai aşa ceva.
Ce eşti tu?
Acesta e Spiritul.
Dumnezeu să-l binecuvânteze.
Oraşul meu îmi oferă tot ceea ce am nevoie.
Îmi dă tot ceea ce am nevoie.
Mişcă, Liebowitz. Conduc eu.
A sunat Sussman.
Ceva se întâmplă aici. Ar putea fi ceva important.
- Cât de important? - Cât o Caracatiţă.
- Iisuse! Mai bine am chema întăriri. - Nu încă.
Deocamdată Sussman vrea să ţinem asta sub observaţie.
Da. Vino mai aproape. Vino acasă.
Auzi asta, şefu'?
În fiecare noapte afurisită.
Lorelei. Îngerul morţii. Nu e niciodată departe. Nu de mine.
Se spune că numai marinarii şi poliţiştii o pot auzi.
Eu nu sunt marinar.
Şi nici poliţist.
- Ofiţer la pământ! - Recepţionat.
Chemaţi o ambulanţă. Sună-l pe Dolan.
- Comisarul... - Nu comisarul Dolan.
- Dr. Dolan. - Încă respiră.
- Spirit zice că încă respiră. - Ţine-mă la curent.
Doare ca dracu'.
Încet. Te vom duce acasă.
Târfa aia...
- Trebuia s-o fi văzut. - Târfă?
O târfă frumoasă.
Era frumoasă.
Ţine-l de vorbă. Ţine-l treaz.
Caută şi alte urme, Liebowitz.
Da. Era frumoasă.
Dacă nu e cutia care trebuie, te voi omorî cu mâna mea.
Scoate-ne de aici. E Caracatiţa.
Ştii ce poate face.
Taci şi sângerează.
Caută şi alte urme, Liebowitz.
Era frumoasă.
Şi nu căuta vreo ceartă.
Încet, acum.
Respiră pe nas, dacă poţi.
Ameţesc.
Încet! Încet!
Capul sus!
Duceţi-l acasă, băieţi.
Când eu şi Spiritul suntem împreună, ne place să petrecem toată noaptea.
Nimic nu-mi place mai mult decât să-ţi trag şuturi toată noaptea.
Poate cu excepţia ouălor.
Unde e camionul?
Silken Floss e cea mai frumoasă femeie.
Cum vom găsi drumul spre casă fără ea?
Silken Floss e cea mai frumoasă femeie din toate timpurile.
Trebuia să fie aici.
Cum vom găsi drumul spre casă fără ea?
Unde e camionul?
Am găsit camionul!
Silken Floss e cea mai frumoasă femeie din toate timpurile.
Încărcaţi cutia şi împachetaţi, specimenelor.
Sunt mândră de voi.
Nu trebuie să-l aşteptăm pe şefu' dacă Spiritul e aici.
Caracatiţa e de părere că răzbunarea îl distrează atât de bine...
E Spiritul. Avea pălăria pe cap. Noi stăteam de pază.
Atunci va dura toată noaptea.
- Da, aşa a zis şeful. - Aşa a spus şeful. Noi stăteam de pază.
Oh, Doamne. Da. Am auzit.
Silken Floss e cea mai frumoasă...
Îmi dai dureri de cap, Caracatiţă.
Va fi mai rău înainte să fie mai bine, frumosule.
Ai dreptate.
Haide!
Toaletele sunt mereu haioase.
Mă uitam.
Ajunge. Să plecăm de aici.
Frumosule!
Durule...
Ne vom vedea din nou...
...destul de curând.
Eu voi fi moartea ta, Caracatiţă.
Moarte?
Nu pentru mine, frate. Auzi la el, moarte.
O să te omor în toate felurile posibile.
Te-am bătut ca pe nişte ouă.
Pe naiba!
Oricine s-ar fi uitat ar fi văzut că te-am avut oriunde am vrut.
În visele tale.
Eşti un accident.
Nu trebuia să exişti.
Mintea nu-ţi funcţionează cum trebuie, Caracatiţă.
Vorbeşti aiurea. Aiurea de tot.
Suntem singurii de felul nostru, frumosule.
- Nu sunt deloc ca tine. - Deloc ca mine?
Poţi îndura o mulţime de pedepse, dragă.
Întocmai ca mine.
Te-ai întrebat vreodată de ce?
Nici măcar nu mi-a trecut prin minte.
Îţi voi demonstra eu!
Îţi voi demonstra eu foarte curând.
Îţi voi demonstra eu.
Oh, ia te uită cine-i aici.
Şefule, mai bine am pleca de aici.
Atâta durere.
Atâta suferinţă.
Somn.
Haide, haide.
Trezeşte-te!
Bună, iubitule.
- Ellen... - Eşti într-o stare...
Trei gloanţe prin deltoid.
Au trecut prin mine. Abia dacă au atins carnea.
Contuzii multiple pe toată suprafaţa pielii.
Oh, haide, Ellen. N-or să ţină mult.
Urmă a unei răni craniene adânci, cu sângerare.
Nu, nu-i nimic. Doar un cucui.
Da, eşti într-o stare deplorabilă. Bine.
- Pe bune, sunt bine. - Nu, e ceva serios.
Pentru Dumnezeu, nu poţi continua să rişti în felul ăsta.
- Voi fi bine. - Îţi curge sânge din cap.
- Se coagulează deja. Se va opri. - Trebuie să te internezi.
Nu. Ştii cât de mult urăsc asta. Durează prea mult.
- Nu te certa cu mine de data asta. - Voi fi bine. E doar...
Îmi scapă ceva. E foarte important.
- Ştii unde te afli? - Desigur.
- În ce oraş? - Central City, U.S.A.
Ce an e?
Anul curent.
- Ştii cine eşti? - Spiritul.
- Îi trosnesc pe băieţii răi. - Iar uneori te trosnesc ei pe tine.
Chiar doare când se întâmplă asta, dar întotdeauna mă refac.
Nu ştiu de ce. Tu nu ştii de ce. Dar Caracatiţa ştie ceva.
De ce spui asta?
Pentru că mi-a spus că ştie ceva.
- Delirezi. Haide. - Nu.
Oh, Doamne, uită-te la asta!
A fost aproape, prietene.
Te-am căutat peste tot.
Aşa. E mai bine.
Da. E mai bine.
Asta pune capac.
Aiurezi.
- Tuska, vino aici! - Ellen!
Dr. Ellen Dolan! Veniţi aici, imediat!
Aud ceva lichid în piept.
Ceva slab, dar jur că e acolo.
Am înţeles. Are sânge în ambii plămâni.
Stabilizaţi-l şi duceţi-l în Pegasus.
- Duceţi-vă înapoi la elicopter. - Îl întorc eu.
Nu, lăsaţi-l aşa. Daţi-mi mănuşi noi. Tifon.
Grăbiţi-vă. Dacă nu vă puteţi mişca mai repede, va trebui să vă cer să plecaţi.
- Ai găsit ceva? - Nu, domnule.
Sunt doar puţin ameţit de la tot ce s-a întâmplat, cred.
- Da, cu toţii am fost impresionaţi. - Mulţumesc.
Nu faci niciun bine acestui oraş cu cascadoriile tale.
- Nu vă înţeleg. - Ne-am săturat
să tot strângem mizeria după spectacolele tale.
Nu începeţi din nou... Ştiţi prea bine că raportul e în favoarea mea.
Credeam că ştiu. Haide, luminează-mă.
Pune-mă la curent.
Sussman a vrut ca totul să fie secret. Las-o aşa.
Crede că eu nu conduc lucrurile cum trebuie?
A bănuit o scurgere în departamentul tău. N-a vrut să scape Caracatiţa.
Deci acum eşti de la Afaceri Interne? Cred că mi-a scăpat înştiinţarea asta.
Haide, asta era cea mai bună soluţie! Am făcut tot ce-am putut!
Ai dat-o-n bară! Acum am un ofiţer cu un picior în groapă, altul cu capul smuls
...pentru că tu te-ai dus întins după Caracatiţă.
Ai dreptate! Eu mă duc după Caracatiţă!
Şi te foloseşti de oamenii mei ca de hârtia igienică!
Ai fost pe Dropsie Avenue şi C?
- Ai văzut fetele alea? - Da...
Unele abia la vârsta la care învaţă să meargă pe bicicletă, stau acolo
vânzându-şi sufletele, sclave ale Caracatiţei şi otrăvii sale.
Poate că ţie şi forţelor tale v-ar folosi puţină încrâncenare, Dolan.
Poate că tu şi forţele tale aţi putea munci puţin mai mult.
Ellen are dreptate. Eşti dus cu pluta, dacă vorbeşti în felul ăsta despre poliţişti.
Poate că dacă tu şi forţele tale aţi găsi Caracatiţa
- n-ar trebui să mă joc de unul singur. - Singur, nu?
Singur?
Nu asta era înţelegerea noastră, viteazule.
Atunci poate că nu mai avem nicio înţelegere, comisare.
De ce, tu...
Trăieşti pe marginea prăpastiei, fiule.
Şi tot ceea ce ai e un bătrân obosit care încearcă să te sprijine.
Amândoi suntem obosiţi.
Da.
- Da. - Dă-mi doar 10 minute.
La dracu, nu ştiu de ce mă mai obosesc să încerc să vorbesc cu tine.
Dă-mi doar 10 minute.
Cât să-mi limpezesc mintea.
Bine. Sigur.
Oricum, ce înseamnă 10 minute din viaţa unui om?
Spirit?
Domnule...
Prăpastia de care vorbeam?
N-are fund.
Să nu sari.
"Ce eşti tu?" Asta m-a întrebat femeia.
E o întrebare bună.
Aş vrea să am un răspuns la ea.
Sunt oare un om nebun?
Sau nu sunt deloc un om?
În unele nopţi, ca asta...
... când vântul muşcă adânc, până la os...
...şi până şi oraşul meu pare că îmi întoarce spatele, mă întreb:
Sunt un fel de fantomă?
Un fel de Olandezul Zburător?
Dacă vântul suflă suficient de puternic
mă va spulbera, pur şi simplu?
Nu sunt poliţist.
Nu mai sunt.
Nici măcar un om mort.
Nici măcar un spirit.
Am reuşit, şefule. Aşa cum ai spus.
Mai eşti aici?
Sigur că mai sunt. Sunt asasinul tău. L-am împuşcat pe Spirit.
Eşti un asasin, Pathos.
Uită-te la tine.
Însuşi iutele Draw McGraw.
Voi fi bine. N-am nici măcar un os rupt.
Câteva aşchii, mă repar.
Da, mergi până la Sf. Alice şi te faci nou-nouţ.
Va trebui să explic de ce un criminal genial ca mine
nu le face angajaţilor săi asigurări medicale.
M-aş face de râs, Pathos.
Ştii că nu-mi place să mă fac de râs.
- Nu m-am gândit la asta. - Nu.
Să-ţi foloseşti creierul? Nu pentru asta ai fost făcut.
Spune-mi unde e camera de urgenţă.
Le voi spune că sunt un vagabond. Vagabonzii nu trebuie să plătească.
Vagabonzii se rănesc mereu. Şi e gratis.
- Va merge! - Şi asta va merge.
Eu nu mă fac de râs!
Niciodată!
Niciodată.
Orice alt caz, prietene.
Orice altă slujbă.
Dacă ar fi fost oricine altcineva în afară de ea.
Sand.
Sand Saref.
Unde ţi-e bicicleta?
Te-ai zgâriat la genunchi, sau ţi-e frică de o întrecere?
Nu, m-am săturat de bicicleta aia tâmpită.
Mai degrabă te-ai săturat să tot pierzi în faţa mea.
Unde ai pus-o?
Am amanetat-o la Fellman.
- Am luat câţiva dolari pe ea. - Ai amanetat-o?
Uite acolo.
Pun pariu că alea sunt diamante veritabile.
Vezi cum cade lumina pe ele, Denny?
Numai cu cele veritabile se întâmplă aşa.
Ce-i cu tine?
Mai nimic.
- N-a început iar să bea, nu? - Nu, nu, nu bea.
Atunci de ce ai nevoie de bani?
Am văzut ceva în vitrină la Kurtzman.
O insignă, ca a tatălui meu?
Nu, nu. Nu era o insignă.
Eşti atât de interesat de insigne...
Era ceva ce am crezut că, ştii tu...
...ţi-ar plăcea, fiindcă ştiu cât de mult îţi plac chestiile strălucitoare.
Se şi deschide. Îl poţi lua şi te poţi uita la fotografie.
Dacă nu-ţi place, bătrânul Kurtzman a zis că îl primeşte înapoi.
Îţi place?
Deci vrei să fiu prietena ta?
Da, sigur. Adică, dacă...
Dacă şi tu vrei.
Presupun că îl pot purta.
- Dar asta nu mă face prietena ta. - Da. Nu te face...
Da, am petrecut ceva vreme împreună...
Aşa cum numai copiii din oraş o puteau face.
Îmi place!
Se spune că aici însuşi Hercule s-a luptat împreună cu argonauţii.
Imaginează-ţi-i pe Hercules şi Iason spate în spate.
- Da. - Iason strălucind de la Lâna de Aur.
Da. Da.
Apoi totul s-a dus naibii.
Unchiul Pete era un luptător de modă veche.
Tatăl lui Sand, un poliţist înverşunat care-i căuta nod în papură bătrânului Pete.
Hei, Pete! Ce-i asta? Ce-i...?
Unchiul Pete a făcut singurul lucru pe care creierul lui obosit
îi putea spune să-l facă.
Sand a ajuns acolo cu câteva minute înaintea mea.
Haide.
Am încercat să fiu puternic pentru amândoi.
Haide.
Am spus câte ceva. Nu-mi amintesc ce.
Apoi ticălosul ăla de reporter a venit la noi.
Sol, nu pot rata asta.
Deci, copii, cum vă simţiţi?
Sunteţi speriaţi?
- N-avem nimic de spus, lasă-ne în pace. - Trebuie să-mi daţi ceva.
Îţi voi da eu ceva.
Îţi voi da trei cuvinte.
Urăsc toţi poliţiştii.
Lasă-ne în pace, bine?
Ştiu că ai inima frântă, Sand.
Aşa sunt şi eu, dar n-ai vrut să spui ceea ce ai spus.
Lasă-mă în pace, stai departe de mine.
- Lasă să treacă o perioadă. - Să treacă o perioadă?
- Cum adică? În relaţia noastră? - Da, asta am vrut să spun.
Sigur, să ne maturizăm şi să avem copii în haznaua asta?
Nu gândeşti corect acum, Sand.
Şi tu să devii poliţist, aşa cum ţi-ai dorit dintotdeauna.
Da. Poate că da.
Da, şi vreun fost boxer beat să te împuşte?
- Crezi că asta îmi doresc? - N-a fost vina lui Pete!
- A fost vagabondul acela, şi tu ştii asta. - Cui îi pasă?
Ştii ce? Nu vreau lumea ta.
Vreau diamante, maşini sport,
rochii lungi şi bani. O mulţime de bani.
Şi unde vei găsi toate astea, Sand?
Nu aici. Nu în haznaua asta de oraş.
Deci eşti prea bună pentru mine? Eşti prea bună pentru noi toţi? Asta e?
Sunt prea bună pentru tine, prea bună pentru fundătura asta.
- Plec, plec departe de aici. - Bine.
O să mă plimb prin toată lumea, o să devin bogată
şi nimeni nu va şti că provin din gaura asta!
Nimeni. Şi nu mă voi întoarce niciodată.
Atunci fă ce vrei, Sand!
Nici mie nu-mi pasă de tine. Nu vreau să te mai văd niciodată!
Te urăsc, Sand.
N-am mai văzut-o niciodată.
Am auzit că a plecat în Europa.
Nu ştiam dacă e vie sau moartă.
Până acum.
Numai într-un singur fel medalionul ăsta putea ajunge în mâna bietului Sussman.
A fost acolo. Îl purta. E implicată în asta.
Dacă face afaceri cu Caracatiţa
atunci sentimentele mele nu valorează nimic.
Trebuie s-o găsesc pe Sand Saref
şi s-o prind.
Frumoasa mea Sand Saref.
Îţi lipseşte ceva, dragostea mea?
Nimic important.
Doar ceva ce am pierdut cu mult timp în urmă.
Ţineţi minte acest moment.
O nouă eră începe.
O eră a unor fapte măreţe.
O eră a unei puteri fără margini.
Da.
Toate sunt ale mele.
Sângele lui Hercules e în mine.
Sunt extrem de dezamăgit.
Cine mi-a adus asta?
Cred că eu.
- În genunchi, atunci. - Desigur.
Ce s-a întâmplat? Ce nu a mers cum trebuie?
Nimic nu a fost în neregulă, mulţumesc de întrebare.
Unde e vaza mea? Ar trebui să am o vază plină cu sânge.
- Ar trebui să fie în cutia aceea. - Trebuie să fie în cealaltă cutie.
Care cealaltă cutie?
Trebuie să fie în cealaltă cutie.
Care cealaltă cutie, împuţitule?
Cea pe care a luat-o doamna cea frumoasă. Noi stăteam de pază.
Sand Saref.
Credeam că am speriat-o destul.
Ce căuta în Central City?
Nu v-aţi gândit, idioţilor, să spuneţi că mai era o cutie?
Nu, dar arăta exact ca asta. Noi stăteam de pază.
Seppuku de-a curmezişul stomacului, de la stânga la dreapta.
Asta gâdilă.
Cu sabia, idiotule.
Deci Sand Saref are sângele.
Ştii, ai fi putut s-o omori şi să aduci ambele cutii.
Asta ar fi simplificat mult lucrurile.
Oh, eu trebuie să mă ocup de tot?
Asta e înviorător.
Trebuie să faci ceva în legătură cu Sand Saref.
Nu-ţi face griji în privinţa lui Sand Saref.
D-na aia are o atracţie pentru lucrurile strălucitoare.
Voia neapărat cutia aia şi orice se găseşte în interiorul ei.
E înfiorător modul în care străluceşte.
Deci situaţia nu e chiar dezastroasă.
Sand Saref are sângele lui Heracle, da.
Dar noi avem ceea ce ea îşi doreşte.
- În regulă, mă ascultaţi? - Da, sigur, şefule.
Găseşte-o pe Sand Saref, şi fă-o acum. Spune-i că nu am nicio problemă cu ea.
Poate să-şi ia chestia asta ciudată care clipoceşte.
Adu-mi sângele ăla.
Şi ai grijă!
Dacă verşi o singură picătură o să te fac carne pentru hamburgeri.
Nu uita de Spirit. E un adversar redutabil.
E ca o gumă lipită de talpa pantofului de care nu poţi scăpa.
M-aţi înţeles?
Genul de gumă în care calci vara şi n-o mai poţi dezlipi.
Fac asta cum trebuie?
Da, pare în regulă.
Era doar o întrebare, pentru că doare rău de tot.
Nu-mi place să calc pe vreo gumă, nici chiar pe timpul iernii.
Te face să calci aiurea.
O să îl omorâm pe Spirit, şi o s-o facem acum.
Sau cât de curând.
Nu îşi face publică adresa.
Nu o să îl căutăm noi pe el.
Ci el o să ne caute pe noi. Şi asta foarte curând.
Ai un plan.
I-am lăsat un indiciu care îl va aduce la noi.
Foarte curând, îţi promit.
Oricum, care-i graba?
Dacă Spiritul bea sângele...
dacă realizează măcar ce îi va face...
în ce l-ar putea transforma, atunci s-a zis cu noi.
Şi pentru că aşa am spus eu.
Eu sunt un om de cuvânt, d-nă Saref.
Da?
Du-ţi promisiunile făcute către minunata ta proaspătă soţie.
"Că îi ierţi pe toţi" şi toate astea.
Să nu devenim personali, bine?
Ba vom deveni.
Te-am însărcinat să-mi găseşti o anumită comoară, d-le Donenfeld.
Era pentru a sublinia punctul culminant al carierei mele.
Bijuteria coroanei.
Comoara pierdută a argonauţilor.
Şi merita că eu să mă întorc în oraşul ăsta nenorocit...
doar pentru a o atinge.
Pentru a o ţine în mână.
Pentru a o avea.
Chestia strălucitoare care va pune punct tuturor chestiilor strălucitoare.
Şi ţi-am plătit o avere.
Şi ar fi meritat fiecare bănuţ, dar m-ai tras pe sfoară.
Iar acum o să luăm fiecare bănuţ...
şi o să îi transferăm în alte conturi.
Despre ce dracului vorbeşti?
O să fii un filantrop pe cinste.
Dragă, tastează tu numerele pentru el. Nu prea pare să se simtă bine.
O să am nevoie de parolă, dragă.
În regulă.
E "prigor".
P-R-I-G-O-R. Ca şi pasărea.
Sau ca ajutorul lui Batman.
Ştii, cel cu pantalonii ăia strâmţi simpatici şi cu fundul ăla mic şi ferm.
Trece.
Transfer complet.
De ce dracului îmi faci asta?
M-ai vândut.
- Nu am avut de ales. - Imaginează-ţi surprinderea mea...
când am ajuns la punctul de livrare şi am dat de Caracatiţă.
Adică, care erau şansele să se întâmple asta?
Dacă nu cumva ai vândut comoara argonauţilor de 2 ori...
făcându-te de râs în cel mai frumos mod.
În cel mai frumos mod.
Păi, nu mi-a dat de ales.
- El e Caracatiţa, mi-a ameninţat... - Familia.
Uită-te bine la pozele alea.
Or să ajungă la familia ta şi la toate posturile de ştiri de pe planetă...
dacă nu le cataloghezi că irelevante.
Măcar mori cu demnitate...
rozătoare.
Reţine-ne apelurile.
Mă scuzaţi, aveţi puţin mărunt?
Ce pot să spun?
Aseară erai la vreo 20 de minute de moarte, şi uită-te acum la tine.
Uită-te la tine.
Ţi-aş recomanda odihnă trei zile, dar ce să vorbesc de pomană?
Uite cine vorbeşte. Să-ţi iei tu o noapte liberă.
Da, sigur transplantul de cord al d-nei Mahoney poate aştepta.
Şi am putea să stăm şi să vedem cum îi explodează ficatul d-lui Spankowitz.
Trebuie să te distrezi. Ridică-ţi picioarele, relaxează-te.
Du-te să vezi un spectacol.
Dar tu, uriaşule?
- Ce planuri ai diseară? - Nu ştiu.
Dacă lucrurile sunt liniştite, fac orice.
- Orice? - Sigur, orice.
Cina, film.
Orice.
- Atâta timp cât lucrurile sunt liniştite? - Da.
- Cât timp lucrurile sunt liniştite. - Sigur.
Ca şi cum fiecare hoţ din Central City ia o pauză?
Sau poate dacă încalc eu regulile.
Vreau să încalc tot felul de reguli.
- Coboară storurile. - Toate sunt coborâte.
Mâini rapide.
Şi tăcute.
- Şi ticăloase. - O să ţinem lucrurile în tăcere.
Foarte foarte liniştite.
Ţine-ţi masca pusă. Ceva-mi spune că e mai bine aşa.
Ellen, eu...
D-le Spirit, sunteţi îndrăgostit de toate femeile pe care le întâlniţi.
Ne spuneţi tuturor lucruri frumoase...
şi vorbiţi serios mereu. Fiecare cuvinţel.
Ellen, doar de tine e vorba.
Dar nu îţi ştim adevăratul nume.
O să vi-l spun pe-al meu.
La un moment dat aş vrea să vă fac autopsia.
Mulţumesc pentru gând.
O să fac o avere.
Spirit! În faţă şi în centru!
- E al tău. Proaspăt ca o floare. - Ar trebui să dormi.
- Arăţi ca dracu. - Şi eu te iubesc, tati.
E o onoare să vă cunosc, d-le Spirit. Eu sunt Morgenstern.
Începător, venit din Baltimore.
Mă bucur că ni te-ai alăturat, Morgenstern.
Haide, nu avem toată ziua la dispoziţie.
- Dr Dolan, nu vă pot mulţumi îndeajuns. - Mi-am făcut slujba, d-le.
Nenorocitule.
- Căsătoreşte-te cu mine. - Mi-am făcut treaba, d-le.
Şi ce mai slujbă ai.
Vânătorul de oameni mascat din Central City.
Eşti idolatrizat de copii.
Ai vrea să le spui ceva?
Fiţi cuminţi, tinerilor. Nu fiţi duri cu părinţii voştri.
Muncesc din greu. Şi ţineţi minte...
să vă spălaţi pe dinţi.
Fiecare cuvânt e o perlă de înţelepciune.
Nu uita să le aduci aminte să-şi ia vitaminele.
Şi pentru d-ne?
Ştii, ascultăm fiecare cuvinţel al dvs.
Nu ştiu dacă aş putea spune altceva în afară de mulţumesc...
pentru că sunteţi nişte creaturi uimitoare şi drăgăstoase.
Nu sunteţi două la fel.
Iisuse!
- Ţi-a scăpat vreodată vreo fustă? - Încerc doar să fiu politicos.
Am văzut cum erai drăguţ cu fiica mea.
Când o să îi frângi inima, şopârlă hidoasă?
- Şopârlă hidoasă? De unde-ai scos-o p-asta? - Îţi spun cum îmi vine la gură.
Nu ştiu de ce mă obosesc să vorbesc cu tine.
Pentru că luptăm împotriva crimei, iar acum suntem ocupaţi până peste cap.
Ai văzut, nu? Credeam că dacă alergi după atâtea fete, ai uitat.
E Caracatiţa!
Iar Caracatiţa.
Pune ceva mare la cale şi are legătură cu mine.
A spus nişte chestii ciudate despre el şi mine.
Trebuie să aflu despre ce vorbea. E important.
Stai aşa.
Putem uita de Caracatiţa măcar un minut?
Doar un singur minut?
Acum, avem un caz important şi un martor suspect...
care a plecat în mare grabă spre aeroport.
- O martoră? - Numele ei e Sand Saref.
- Sand Saref? - Sand Saref.
- O fată din oraş. - Singura poză cu ea.
Are peste 15 ani vechime.
Tatăl era poliţist. A fost împuşcat în cap.
A dispărut urmărind crima tatălui său...
Şi a spus unui reporter că urăşte poliţiştii.
- A zis la televizor că urăşte poliţiştii. - Urăşte poliţiştii.
- Asta a spus. - S-a mutat în Europa.
8 căsătorii mai târziu, conduce fiecare jaf de bijuterii din partea asta a Bulgari.
În afară de Central City.
- Nu s-a întors niciodată. - Da, de asta n-ai auzit niciodată de ea.
- Nu ai auzit niciodată de ea, nu? - Nu a venit niciodată acasă.
Te-ai drogat, sau ce-ai?
Haide.
În spatele liniilor, oameni buni.
În spatele liniilor.
- Comisare. - Sand Saref.
A dus la capăt sute de jafuri de bijuterii...
şi în niciunul niciun poliţist nu a fost măcar rănit.
Acum, care sunt şansele să se întâmple aşa ceva?
Pare a fi vorba de complexul Electra.
- Ce-i ăla? - Complexul Electra. Simplu ca bună ziua.
Dragă, eu nu am asemenea informaţii.
Dă-mi ceva cu care pot să lucrez.
Bătrân ramolit.
Evreii din ziua de azi. Nu au timp nici măcar să înveţe propria lor limbă.
Complexul Electra.
E ca şi complexul lui Oedip, numai că este legat de fete.
Nu urăşte poliţiştii.
E doar nervoasă că şi-a pierdut tăticul.
Complexul Electra, simplu ca bună ziua.
La dracu. Fata asta o să ajungă detectiv cât ai zice peşte.
Mulţumesc, d-le.
- Îţi place noua ei geacă? - Poftim?
Nu-ţi poţi lua ochii de la fete.
Nu e nicio şansă ca tu să nu fi observat noua geacă a lui Morgenstern.
- Chiar dacă eşti drogat. - Nu sunt drogat.
Sunt o minunăţie, gecile astea.
Am avut un transport din minunăţiile astea...
dar nu am putut să le plătim până azi...
când am primit o donaţie privată extrem de generoasă.
O ofertă în valoare de 100 de milioane de dolari.
O grămadă de bani.
Ai mare dreptate că e. E ca mana picată din cer.
O donaţie online. Anonimă.
Da, sigur, anonimă.
Le-a luat băieţilor noştri o oră să afle că vine de aici.
Până la birourile unui expert în obiecte antice.
Da, care a transformat aşa-zisele artefacte într-o avere.
Ai putea spune că era un furnizor de obiecte furate...
sau, cum spunem noi, un intermediar.
Un intermediar de clasă mondială pe nume Donenfeld.
Da.
Dar mare surpriză că bătrânul Donenfeld nu arată aşa de bine.
Iar amicul meu Seth, aici de faţă...
spune că bătrânul a avut un vizitator...
chiar cam în perioadă în care şi-a dat obştescul sfârşit.
Cum ai spus că o cheamă?
Sand. Sand Saref.
Nu avea programare.
Sand Saref. Ce nume, nu?
Da, e un nume ciudat.
- E unic. - Da.
Iar amicul meu Seth, aici de faţă...
nu s-a deranjat nici măcar să raporteze.
D-le, mâinile mele erau legate.
Dl Donenfeld a dat un ordin clar.
Nu trebuia să intru în biroul său, decât dacă mă chemă el.
Niciodată.
Da. Sigur, puştiule.
Morgenstern, i-ai numărul.
Nu. Nu crimă, nu ea.
Nu e posibil.
- Deci o cunoşti. - Nu.
- Dacă te ascunzi de mine... - Nu o fac.
Întreaga ta teorie nu are niciun sens.
Hei, totul se potriveşte de minune odată ce incluzi şi...
Cum i-ai spus?
- Complexul Electra. - Da, aşa.
E o bâlbâială psihopatică.
Încerci să pui o asemenea crimă în cârca unei femei...
pe seama unei prostii psihopatice?
Numele ei e Sand Saref şi o ştii şi o mai şi acoperi.
- Nu am auzit vreodată de vreo Sand Saref. - Minţi!
- Dolan, ia-ţi mâna de pe mine. - Mă minţi.
Lasă-mi mâna înainte s-o rup eu pe a ta.
Ordine, d-le?
Urmăreşte-l.
Minte.
Ai făcut o treabă bună acolo, Sand.
Nu trebuia să semnezi.
Ofiţer Morgenstern, dacă vrei să ajuţi, găseşte-mi o urmă spre Caracatiţă.
O să plusez.
- Iată. - Şi eu.
Şi aşii iau totul.
Asta o păstrez ca suvenir.
Restul va fi al celui care poate transmite un mesaj Caracatiţei.
Credeam că mă apropii de final, că reconstitui totul.
Că timp de 3 ani, aici, în a 2-a mea viaţă...
aveam o idee destul de clară despre ce trebuia să fac.
Totul se reducea la mine şi la Caracatiţă.
Urma să ne îndreptăm către un duel.
În sfârşit, urma să curăţ oraşul de el...
odată pentru totdeauna.
Nu era drăguţ, dar era destul de simplu.
Apoi apari tu în faţa mea ca un sac cu bolovani.
Care e treaba, Sand? Ce dracului se petrece?
Toată noaptea m-am tot gândit.
Tu şi Caracatiţa? Tu şi crimă?
Dolan trebuie să se înşele.
Trebuie să fie mai multe, o explicaţie, ceva.
Nu crimă, nu tu.
Nu pot crede asta despre tine.
Erai dură, Sand, la exterior...
dar la interior, erai caldă.
Şi moale.
Erai femeie în toată regula.
Un lucru pe care aş paria tot ce am e că:
nu ai fi prinsă moartă într-un sac...
ca un criminal de rând. Nu.
Nu, gusturile tale erau mereu de primă clasă.
Până la capăt.
Ciudat.
E extrem, extrem de ciudat.
D-le, aţi promis că noul accelerator de sinapse...
va fi gata acum o săptămână.
Nu crezi că e extrem de ciudat?
Da, d-le. Foarte ciudat.
De asemenea, profiturile noastre au scăzut cu 20%.
Bun. Începusem să cred că doar mie mi se pare asta.
E extrem de ciudat.
Da, d-le.
Încercam să fac unul mai inteligent...
iar chestia asta a cam apărut de nicăieri.
20% peste graniţă.
Scade preţul la chestiile vechi, o să ne revanşăm în unităţi.
Au apărut zvonurile pe străzi despre efectele secundare.
Nimănui nu-i place să i se transforme dinţii în biscuiţi de graham.
Cum pot face ceva cu toate astea pe mâinile mele?
În plus, când amicii mei or s-o găsească pe Sand Saref...
nu voi avea nevoie de profituri, voi avea sângele.
Iar apoi, dacă voi vrea ceva, o să-l iau pur şi simplu.
Asta fac zeii.
Chiar că e al dracu de mic.
Adică...
e foarte mic.
- Nu o pot găsi. - Da, nu o putem găsi.
- Ne-am uitat peste tot. - Numai unde era ea, nu ne-am uitat.
- Trebuia să ne uităm acolo. - Dar ne-am uitat.
- Unde e acolo? - Omoară-i pe toţi, te rog.
Omoară-i odată.
Nu îi putem cruţa.
- Începem să rămânem fără timp. - Da.
- Nu mai avem resurse. - Floss aşa a spus.
Am auzit.
M-am deprimat.
Îmi doresc să apară Spiritul ca să avem parte de-o bătaie pe cinste.
Ţi-am spus, asta o să fie complicat.
Spiritul crede că nu poate fi rănit.
Chestia aia pe care i-am injectat-o şi mie şi lui e instabilă.
Ar putea să nu reziste.
Sângele o să aibă grijă de asta.
Între timp, o să-l omor pe Spirit cât timp mai am şansa asta.
Din partea aia...
am făcut rost de încă o părere.
Am adus un specialist.
Cineva care să încheie afacerea.
Vorbiţi pe limba mea, d-le.
Venus cu ochii negri e în camera 1510.
Nu ne-am văzut de multişor, Sand.
O să mă arestezi? Sau ai alte gânduri?
Te duc la secţie.
Mâinile la spate.
Sigur?
Nu mă face să mă repet.
Mâinile la spate.
Dorinţa ta e poruncă pentru mine.
Bine.
Pune-ţi un halat sau ceva pe tine, dar fără şmecherii.
Da, d-le Spirit, d-le.
Ai grijă la soţul meu, o să te împiedici.
De ce?
Nu l-am omorât. S-a omorât singur acum o oră.
Totul din vina vazei ăsteia blestemate.
A gustat din ce e înăuntru şi, ei bine, vezi şi tu ce s-a-ntâmplat.
- E furată. - Da.
Eşti un hoţ de rând.
Nu e nimic "de rând" la mine.
Eşti o criminală. Te arestez pentru uciderea lui Donenfeld.
Dacă o să mă închizi...
fă-o măcar pentru ceva de care chiar să fiu vinovată, prostule.
Bine, eşti vinovată de multe.
Aş putea arde urechile unui preot cu doar jumătate.
Dar acum, mâinile mele sunt curate, justiţiarule.
Aşa că du-te acasă şi aşteaptă raportul legiştilor.
Nu am mai tras în cineva de zile bune.
Probabil că nu există lege pe care tu să nu o încalci.
Arăt cumva a fată cuminte?
Nu-ţi pasă pe cine ai rănit?
Ce treabă are asta de-a face cu ceva?
Sand, Caracatiţa, acel furnizor şi tu?
Acum, după toate astea...
Nimic nu se mai potriveşte.
E vorbăraia aia ciudată a Caracatiţei despre el şi...
Ascultă, d-le...
nu-mi pasă.
Nu-mi pasă nici de cei care-mi plac, iar pe tine nu te cunosc.
Nu, desigur că nu. Dar îţi pasă de anumite lucruri.
Nu văd ce utilitate ţi-aş putea aduce.
Nu am nimic de oferit oraşului ăsta putred al vostru.
Ba, de fapt, îl urăsc.
Între oceanul ăla şi râu e un singur lucru după care am venit.
Ce? Vaza aia idioată?
Nu trebuia să fie o vază.
Trebuia să fie mai mult decât nişte bijuterii.
Ceva din care sunt compuse visele unei fetiţe.
Cunoşteam odată o asemenea fată.
Nu ştii nimic. Ieşi.
Era o fată foarte dulce, dar lumea i-a frânt inima.
Nu urmărea nicio vază.
Căută un erou. Nu-i aşa, fetiţo?
Căutai un erou şi armura sa.
Singurul om care ştia asta e mort.
Lana. Lâna de Aur.
Lâna de Aur a lui Iason.
E mort. Eşti mort. Eşti mort.
- Ia te uită. - Nu face asta toţi banii?
E Spiritul.
- O să ajungă pavaj. - Arată aiurea.
- Fraierul. - O să crezi că omul nu poate zbura.
Sari.
Sari, sari, sari
sari, sari, sari.
Scoate-mă dracului de aici.
Nu acum. Sunt cam ocupat.
Sunt Morgenstern. Cred că am o pistă pentru dvs.
Nimeni nu a văzut acea sare.
Era chiar sub nasurile noastre.
- Te poţi grăbi? - Sare. Sare industrială.
Pe unul dintre acoliţii Caracatiţei l-am găsit mort aproape de blocuri.
Îţi aminteşti unde a fost Sussman împuşcat?
Avea sare industrială peste tot în pantofi.
Dolan a avut dreptate, o să faci pe detectivul cât ai zice peşte.
Mulţumesc, d-le.
Trebuie să plec.
O să-ţi iau ceva de băut.
Bine, oameni buni, spectacolul s-a terminat. E momentul să continuăm.
Da. Ei bine, Sand, totul a mers minunat, nu-i aşa?
Reuniunile între vechile iubite va trebui să aştepte.
Am un ţel mai mare de urmat. Vin după tine, Caracatiţă...
dar înainte de a te omorî, va trebui să îmi răspunzi la nişte întrebări.
Morgenstern a spus că era sare pe pantofii lui. Şi e destulă şi pe aici.
În plus, sunt şi o grămadă de oameni răi.
Toţi adversarii au pistoale şi cuţite.
Eu am un întreg oraş ca armă.
Arsenalul meu:
guri pe care scot foc,
fulgerul făcut de om,
implacabilul asfalt.
Oraşul îmi dă totul.
Şi mă protejează.
Mi-e mamă, mi-e şi oraş.
E o mamă bună.
Mereu îmi arată calea pe care să o urmez.
Ce detectiv priceput.
Ai urmărit firimiturile de pesmet până aici.
Nu faci un bine nimănui adormind la locul de muncă.
De ce nu te duci acasă, să te odihneşti cum trebuie?
Arăţi ca ceva ce poate fi uşor târât.
Ce frumos din partea ta că ai trecut, tati.
Tocmai să văd ce mai face Sussman. Nu mă lasă să îl văd, idioţii.
Sussman e în stare critică, dar ei încearcă să îi salveze splina.
Da? Care sunt şansele să îl repună pe picioare?
E greu de estimat.
Miracole totuşi se mai întâmplă.
Naiba să-l ia pe Spirit ăsta.
- A sărit calul. - Nu te duce acolo, tati.
- E un dezastru total. - E ceva de care lumea are nevoie.
E un erou.
E un dezastru complet, iar fiică-mea e îndrăgostită de el.
El e motivul pentru care tu te omori încetul cu încetul, aşteptând.
Da, datorită lui încă sunt aici, în noaptea asta.
Da. Dacă îl aduc cumva aici...
- încă o dată. - Doar dacă.
Ca să-ţi mai pierzi o parte din tinereţe capsandu-i părţile la un loc?
Nu sunt un copil. Şi de folosit capse pe oameni, o fac destul de rar.
- Nu poţi vedea ce faci? - Ştiu exact ce fac.
Îi dau exact ce are nevoie.
- Se foloseşte de tine. - Are nevoie de mine.
Sunt singura care îi ştie corpul.
Care ştie cum să se poarte cu el.
Sunt o grămadă de dame care ştiu cum arată trupul lui, din ce-am auzit.
Nu la asta m-am referit.
O grămadă de fetiţe pe care le-a pus la orizontală sau ce...
doar spunându-le ce trebuia.
De aceea ai venit aici în noapte asta.
Topindu-le ca pe unt cu degetele sale...
Gata, e de ajuns.
Nu mă face să-ţi cer să pleci.
Dragă, nu ştiu cum să vorbesc despre lucrurile astea.
Sigur că nu.
De ce crezi că-mi pierd nopţile umblând prin casă de unul singur?
Cred că a avut motivele ei.
Te-ai însurat cu slujba ta.
Ca şi mine.
Ca şi el.
Erai mai fericită în trecut alături de Denny.
Denny e mort.
Da.
Da, Denny Colt este mort.
- Copil de toată isprava. - Da, a fost.
Şi nu o să îl uit niciodată, dar să continuăm.
Mi-am pierdut cercetaşul.
Da, da...
Şi eu mi-am pierdut mica mea regină a balului.
- Noapte bună, dragă. - Noapte bună, tati.
Doar sper că nenorocitul ăla ştie cât de norocos este.
Nu ştie.
Te înţeleg.
Eşti obosit mort.
Lasă-mă să te ţin în braţe.
Miroase a dentist?
A dentist şi a nazist.
Perfect.
Nu.
Frate...
Am cunoscut nişte femei tare ciudate la viaţa mea, deosebit de ciudate.
Dar aceasta...
Dacă ea e cine crede ea că e, ea e cea mai ciudată atunci.
Eu sunt Plaster. Plaster din Paris.
O să stau cu bărbatul meu.
Până când moartea ne va despărţi.
Moarte.
Moarte, moarte, moarte.
Doar la asta te gândeşti, nu-i aşa?
Mâncăm...
ca să nu murim.
Ne împerechem ca moştenirea noastră să dăinuiască în timp.
Facem artă şi construim zgârie-nori,
aşa încât numele noastre să rămână în amintirea oamenilor timp de secole.
D-le Long, bunul meu prieten, cum te simţi?
Ce pot face pentru tine?
Un mesaj?
Şi de la cine e?
Sand Saref. Da, o ştiu.
Ar trebui să o faci mai bine decât atunci când ai jucat cărţi cu ea.
Şi cum sună mesajul ei?
Proiectele?
Care se întind pe toată strada principală?
Da, le ştiu.
Rămâne pe mâine noapte, atunci.
Să zicem...
după cină.
La revedere, prietene.
- Unde eram? - La moarte.
Moartea, desigur.
Ne trăim scurtele,
freneticele, plinele de teamă vieţi, mergând prin toate direcţiile.
Muzică şi ambiţie.
Inventând zei, vieţi de apoi, totul pentru a ţine ochii departe de
inamovibilul, impasibilul şi dur precum diamantul ce este acel zid
numit moarte, ştiind că ne va împrăştia creierii
ca nişte ouă sparte.
Scuzaţi-mă, dar care e înţelesul acestor vorbe?
Pentru că am îmbătrânit ascultându-te doar pe tine.
Omule, chiar eşti subţirel.
Nu înţelegi deloc.
Suntem amândoi la fel, noi doi.
Şi niciunul din noi nu îmbătrâneşte.
Eu unul sigur nu mă pot plictisi.
Tot mă tachinezi cu chestia asta, că amândoi suntem la fel.
Şi ce e asta atunci?
Ce suntem noi, Caracatiţă?
Ajung şi la partea aia.
Mişcă-te mai repede.
Îţi aminteşti de moartea ta, frumuşelule?
Nu-i ceva care se uită.
Da, îmi amintesc.
Când te-au adus, erai deja ţeapăn.
Nu mai era pic de viaţă în tine.
Erai perfect.
Mort ca în Star Trek.
Şi eu eram doctorul examinator.
Dar eram mult mai mult de atât.
Deja pusesem pe picioare o reţea de trafic de droguri.
E uimitor câte se pot "pierde" într-un spital.
Trebuie doar să-l umezeşti, să-l "ţâşneşti" şi... achtung!
Conturi în băncile elveţiene.
Dar banii obţinuţi uşor nu erau ceea ce îşi dorea Caracatiţă.
Bine, renunţ. Ce urmăreai?
Nemurirea.
Toate cele 4 silabe ale cuvântului.
Trebuia să existe un mod mai bun de a ţine în viaţă pe cineva
decât tăindu-i ca pe nişte pui congelaţi.
Pui congelaţi cu mările, maroniile şi urâtele lor ouă.
Mă scot din sărite.
De fiecare dată când mă gândesc la ouăle acelea, mă scot din sărite.
Sau pastilele. Sunt doar o altă metodă de a trage de timp cu moartea.
Câteva bătăi ale inimii în plus. Nu obţii un răspuns aşa.
- M-am dus la sursă. - Esenţa vieţii.
- Am spart codul. - Genetică.
- Aşa de deştept sunt. - Da, eşti tare deştept.
Mulţumesc. Dar nu a fost atât de uşor.
Am un frigider plin cu câini tăiaţi care dovedesc asta.
Ce le-a făcut acel ser câinilor
s-a dovedit a fi într-adevăr greşit.
Dar când am nimerit-o, a trebuit să încerc iarăşi.
Nu a trebuit să îl încerc pe mine. După s-ar fi putut să arăt ciudat.
Aveam nevoie de un om.
Şi acolo eram.
Şi acolo erai...
Ţi-am administrat o doză mica şi am aşteptat.
A doua ta viaţă a început chiar în acea noapte.
Îţi aminteşti?
Da, îmi amintesc.
Cândva între rugăminţile tale,
între scâncetele şi smiorcăielile tale,
ai găsit ceva ascuţit.
Ştii, mereu am vrut să te întreb:
unde te-ai dus după ce ai scăpat?
Am mers la plimbare.
Şi m-am gândit puţin.
Mi-am vizitat un vechi prieten.
Nu ştiu cum s-a întâmplat, dar încă mă mişc, încă respir.
E imposibil, dar sunt încă în viaţa.
Toată viaţa mi-am dorit să fiu un poliţist bun.
Asta însă s-a schimbat. Totul s-a schimbat.
Câştigă, domnule. Băieţii răi câştigă.
Cred că am ceva mai multă putere pentru a riposta acum.
Sunt ceva cu totul diferit.
Pot merge în anumite locuri, pot face lucruri care nu-s permise polistilor.
Dar nu pot avea nicio slăbiciune. Niciun nume. Niciun prieten.
Trebuie să rămân mort în accepţiunea altora.
Chiar şi pentru Elle trebuie să rămân mort.
Dar aş putea fi spionul tău.
Aş putea lucra cu băieţii tăi.
În spatele lor, în umbră.
Aş putea fi protectorul oraşului...
Spiritul său.
Să iasă eroul poliţist, să intre în scenă Spiritul.
Un dur şi jumătate...
Evrica!
Şi m-am injectat, apoi am devenit fraţi de sânge.
Atunci ce naiba suntem, Caracatiţă?
Treaba ta progresează.
Şi atunci când va avea vasul şi ce conţine acesta,
conţinutul său mistic, pierdut de milenii bune,
va bea din el şi va deveni nemuritor.
Nu mă tachina.
Conştientizând că oricum voi muri,
spune-mi ce se află în vază?
- Ciocanul lui Thor? - Nu.
Mai bine.
ADN-ul...
- ...unui zeu! - Nu a unui zeu. Nu chiar.
Da, pentru că, ştii tu, oamenii şi zeii, ei bine, nu se "amestecă" prea bine.
Singura cale prin care poţi afla legatura dintre un om şi un zeu
este prin copilul unui nemuritor făcut cu un muritor.
Vezi, Zeus nu şi-a putut ţine jucăria în chiloţei, şi-a făcut o grămadă de zei.
Cel mai mare dintre toţi a fost Heracles.
Şi i-am găsit fundul.
Sângele lui, de fapt. A lăsat nişte sânge p-aici.
Şi ştim unde este.
Deci asta e legătura lipsă între ştiinţă şi magie.
Acum, odată ce sângele lui Heracles se amestecă în formula lui Caracatiţă...
- Eu devin un zeu. - Sau ceva pe-acolo.
Eu devin zeu.
Şi atunci tu vei fi un alt rebut.
Unul din rezultatele experimentelor sale ratate.
Haide, acum. Roma n-a fost clădită într-o zi.
În plus, gândeşte-te la toţi prietenii pe care ni i-am făcut de-a lungul drumului.
I-am făcut uşor.
Da, şeful zice că au fost uşor de făcut.
Dar erorile au fost multe.
Şi neplăcute.
Da, ştii, e de ajuns să greşeşti puţin de tot
temperatura, şi totul devine...
Lasă-mă să-ţi arăt.
E destul de trist,
dar e în acelaşi timp şi mişto de tot.
El e Brioşel.
E favorita mea.
Ar trebui să primim oaspeţi mai des.
Îmi place.
Pisica...
Ea e motivul de care am nevoie.
O să te omor.
- Nu, tu trebuie să mori, Spirit. - Da, pentru că tu ai băut poţiunea.
Corpul tău a fost pregătit. Eşti singurul pe care sângele nu-l va omorî.
Cu o singură picătură ai putea deveni nemuritor, ca şi el.
Caracatiţa poate fi singurul.
Nu va mai avea niciun adversar când va conduce lumea.
Da, atunci toată lumea va face tot ce-i zic.
Toţi vor trebui să facă ce le zic pentru ca eu voi fi conducătorul.
Apoi totul va începe să capete sens.
Da, totul va începe să aibă sens.
Totul va începe să aibă un scop.
Să ne întoarcem la treburi.
Da, înapoi la treburi.
Înapoi la uciderea ta.
Acum lucrurile devin un pic dificile.
Totul ţine de integrare.
Acum, în starea ta, te vindeci foarte repede.
Rănile ţi se închid instantaneu.
Singura soluţie, din ce se pare, este să modificăm dezintegrarea ta sistemică.
Pe scurt...
să te decupăm în multe bucăţi pe care să le împrăştiem peste tot
aşa încât reintegrarea să devină imposibilă.
Şi fiind cel care sunt...
îmi place la nebunie să încep de jos ca să ajung sus.
Floss, adu-mi genţile.
Mă duc să-ţi împrăştii fundul în toată ţara.
Plaster...
adu-mi degetele lui de la picioare.
Plaster...
Ajunge cu vorbitul ca o broască.
Nu îl înţeleg.
Paris...
dă-mi degetele lui de la picioare.
E un ordin.
Te urăsc.
Asta e pentru Sand.
Asta e pentru mine.
Şi asta e pentru Brioşel.
Doar atât poţi?
Cine e acest Sand?
Nu acum. Să mergem.
Spiritul.
Plaster.
Şi asta e pentru Sand.
Eu sunt Plaster din Paris.
Vârtejul din Montmartre.
O să rămân cu bărbatul meu
până ce moartea ne va despărţi.
Eşti aproape acum.
Foarte, foarte aproape.
Nu mi te poţi împotrivi.
Tu. Eşti al meu. Al meu. Al meu.
Omule, ştiu sentimentul.
Ar trebui s-o cunoşti pe soţia mea.
Pune un picior în faţa celuilalt.
Şi iar am pornit.
Iar sunt mort.
Lupta a ieşit din mine.
Sunt gata pentru tine, Lorelei.
Vino.
Vino. Vino. Vino.
Vino.
E timpul.
Vino. Vino.
S-a terminat cu durerea.
S-a terminat cu suferinţă.
Renunţă la ce a mai rămas, Denny.
Renunţă la fantomă.
Renunţă la spirit.
Da, dragă. Da.
Nu.
S-a terminat.
Ce se spune atunci când mori...
cum că îţi vezi întreaga viaţă în faţa ochilor?
Uită de astea.
Eu văd numai femei.
Draga mea Ellen, mereu acolo ca să mă refacă din bucăţi.
Şi Sand.
Bietul suflet pierdut.
Frumoasa, frumoasa Sand.
E aşa amuzant că ultimele mele gânduri se îndreaptă către Sand.
Nu.
Lorelei, nu eşti pentru mine încă.
Nu, nu iar.
Au nevoie de mine. Trebuie să mă întorc.
O să fiu mereu cu tine, Denny Colţ.
Nu vei scăpa de mine la infinit.
Au nevoie de mine.
Sand...
la proiecte.
Caracatiţa.
Bucăţi.
Bucăţi din Sand.
Bucăţi.
Bucăţi din Caracatiţă.
Caracatiţă nenorocită. Eşti al meu.
Mereu cu Caracatiţa.
- Scuză-mă, dar nu era...? - Nu acum.
Dar... 3 ore fără semne vitale. Nu ar trebui să fie mort?
E o poveste lungă.
Să-mi aducă cineva o cravată. Şi să fie bine să fie roşie.
- De data asta, sper să îţi ştii locul. - Stai aşa.
Tu ar trebui să fii spionul meu, nu un justiţiar.
Dacă o s-o iei iarăşi razna, o să te tai pe jumătate cu mâna mea.
- Ai înţeles? - O parte.
- Sunt gata. - Nu, e-n regulă.
Promit.
Ţine chestia aia îndreptată spre Caracatiţă.
Când o să îţi fac semn, îi zbori capul.
Iar după aia o să ne vedem de noaptea nunţii, da, dragă?
Da, dragă. Noaptea nunţii noastre.
Cine dracului eşti tu?
- Eşti prietena Caracatiţei? - Nu, nu e nimic de genul ăsta.
- Adică, pentru mine e amuzant. - Amuzant?
Apărem aici, arătăm fabulos făcând asta...
schimbăm lucrurile, apoi plecăm.
- O să mori. - Vrei să te înveseleşti puţin?
- Începem să tragem? - Nu ştiu.
- Fără împuşcături. - Fără împuşcături, polipule.
Nici urmă de Caracatiţă.
Ar fi o mare pierdere de vreme dacă nu va apărea.
Când că apărea, d-le, vom fi pregătiţi.
Boboaco, tunul ăla ar putea distruge şi luna.
D-le, sunt un ţintaş excelent.
Cumva fiecare femeie din văgăuna asta blestemată...
- a înnebunit de tot? - Nu, d-le, suntem doar echipate.
Dragă, el doar se foloseşte de tine.
Sigur c-o face. Conduc o operaţiune lucrativă şi dau bine pe sticlă.
Iar când plec, o să pot să-mi plătesc doctoratul.
Bine. Spune-i nebunului ăla de acolo să-mi dea cutia.
Şi tu, tu dă-i drumul şi mergi.
Cât mai departe de animalul ăsta pe cât e posibil.
O să te omoare. Omoară totul.
În regulă, bine. Cred, totuşi, că iei toate astea prea în serios.
Dă-le vază.
Şeful a spus să încep să trag acum.
În camion.
Nimeni nu pleacă nicăieri.
Floss...
adu-mi vază, te rog.
În camion.
Dă-mi acum sângele lui Heracle.
Mergi.
Heracle?
Mereu am crezut că e "Hercule".
Tu.
Sand, ţi-ai găsit armura.
Foloseşte-o.
Ce tot ai tu cu femeile?
Caracatiţa...
ai avut dreptate.
Suntem nişte greşeli.
Noi nu ar fi trebuit niciodată să existăm.
- D-le, e o nebunie. - Nu te ambală.
Nu vrea ca niciun poliţist să moară.
Nu îmi uşurezi deloc situaţia.
Haide, puştiule.
Se va terminat totul în seara asta.
Aici ai mare dreptate.
Eu sunt Caracatiţă.
Am 8 din toate.
Sunt drumuri către iad.
Şi altele.
Şi sunt lucruri cu adevărat ridicole.
Acum.
Caracatiţa, idiotule.
Aveam nevoie doar ca tu să-ţi aduci oamenii.
Mişcarea.
Luaţi-l în primire, băieţi.
Comisare Dolan, fiica dvs e aici.
Avem nevoie de mai mulţi oameni acolo.
- Dragă, nu vrei să fii aici. - Glumeşti, nu, tată?
Ai uitat cu ce-mi câştig pâinea? Ar putea avea nevoie de mine.
O să îl încurci, nu vrea să fii aici.
N-ai de unde să ştii asta.
Nu îl cunoşti. Nu ştii nimic.
Opriţi-o. Trageţi-o înapoi.
Da, dle.
Plângăcioaso.
În sfârşit. Da.
Da.
Da!
Ce...?
Frumoasă investiţie, Sand.
Acuma îi fac botezul focului.
Hai să murim.
Domne. Doamne, nu.
Nu. Doamne.
Mamă.
Cred că e timpul să îţi arunci, în sfârşit, armura, Sand.
Ai pierdut ceva.
Bătrânul Kurtzman spunea că o vrea înapoi.
Păi...
poate o s-o mai port din când în când.
Dar nu înseamnă că sunt fata ta.
Ellen. Ellen, eşti bine?
La revedere, Sand.
La revedere, Denny.
La revedere, Spiritule.
- Aia e Saref? - Dă-mi-o pe asta, Dolan.
Las-o.
M-a salvat. A salvat lumea.
Da, păi, şi tu ai avut o contribuţie acolo.
Bine, bine. Dar nu mai sta pe lângă mine.
Deci cine dracu a fost? Cine e?
Doar o flacără veche.
Da, pare bătrână.
- Pe tine te iubesc, dragă. Din toată inima. - Da.
Pe mine şi pe toate femeile pe care le întâlneşti.
Eşti uimitor.
Nici tu nu te-ai descurcat rău, boboaco.
Nenorocitule.
Începem de la 0.
Cine ştie ce voi face?
Se trezeşte. Morocănoasă ca întotdeauna.
Etern zgomotoasă.
Etern vie.
Ea e tot ce am, în realitate.
Singura mea speranţă.
Singura mea constantă.
Secretele Caracatiţei au murit cu el.
Nu ştiu ce sunt sau cât mai am de trăit.
La dracu, poate-o să trăiesc pentru eternitate.
Sper să nu.
Asta e ceva ce nimeni nu ar trebui să îndure.
E ceva ce nimeni n-ar trebui să-şi dorească.
Denny Colţ e mort. Sunt altceva acum...
şi nu voi putea să-mi dăruiesc inima altcuiva decât ei.
Mereu va fi a mea şi eu voi fi mereu al ei.
Mă deţine, trup şi suflet.
E dragostea vieţii mele.
Ea e oraşul meu.
Iar eu...
sunt Spiritul ei.
Traducerea şi adaptarea: djbrain, sleepwalker, wishmaster
iNT SUBS
Support us and become VIP member to remove all ads from OpenSubtitles.org