Următorul film include un documentar medical parţial editat, părţi scoase la montaj
şi imaginile camerelor de supraveghere de la locurile crimei.
12 octombrie 2013
Subtitrarea: Avocatul31-Subtitrari-noi Teamfw
Studenta la medicină Mia Hu şi echipa ei de documentare a călătorit în Exuma, Virginia
să se întâlnească cu bolnavă de Alzheimer, Deborah Logan şi cu fiica ei Sarah.
Conduci precum o călugăriţă.
Este o casă frumoasă, nu-i aşa?
- Bună! - Aia este fiica?
Unde să parcăm?
- Chiar aici. Nu ştiu. - Chiar aici?
- Bună. - Eu sunt Sarah.
- Sarah, bună. Eu sunt Mia. - Bună, Sarah.
Am vorbit mai devreme la telefon.
- O să te îmbrăţişez. - Bună.
- Mă bucur că sunteţi aici. Bună. - Gavin.
- Ei sunt Gavin şi Luis. - Ce mai faci?
Arăt bine? Trebuie să fiu foarte aranjată.
- Arăţi grozav. - Scuză-mă.
Voiam să te întreb, vrei să fiu într-un anumit mod, sau...
Nu. Doar... fii tu însăţi. Aproape ignoră-i pe tipii ăştia.
- Serios? - Da, da, da.
- Sunt invizibili. - Da, asta o să fie uşor!
"Ignoră".
Mama poate că arată puţin supărată, dar se preface.
- Bine. - Este încântată că aţi venit aici.
A făcut curat şi a şters praful
de parcă ar veni preşedintele la cină, sau ceva de genul ăsta.
Mamă?
Ei bine, era aici în spate.
Aţi adus banii, nu-i aşa? Aşa scria pe fluturaş.
- Da. - Ne bazăm pe asta.
Nu, nu, sigur că da. Face parte din înţelegere.
De asemenea, Roanoke va ajuta cu bani
la unele dintre costurile de spitalizare.
Îmi place Roanoke.
Da... totuşi, trebuie să se potrivească totul.
Desigur.
- Multe "te rog" şi "mulţumesc". - Bine.
Lăudaţi-o.
- Zâmbiţi. - Am reţinut.
Adică, îmi pare rău. Ştiţi toate astea.
- Hei, mamă! - Da, aşa ai făcut.
- Salutare! - Este Harris cu ea.
- Bună. Dumnezeule. - Da.
- Au venit oamenii ăştia. - Hei, Sarah.
- Echipa de filmare despre care ţi-am zis. - Mă bucur să vă cunosc.
Au venit pentru pre-interviu. Îţi aminteşti, mamă?
Vor să facă un film despre mine!
- Nu este aşa? - Să sperăm că da.
- Ce crezi despre asta, Harris? - Cred că este o idee bună.
Crezi? Ei bine, o să vedem.
Îmi pare rău. Nu sunt o gazdă prea bună, nu-i aşa?
- Poftim. Ia tu asta. - Ai nevoie...
O să iau astea şi o să le pun deoparte,
ca să fie la locul ei data următoare.
Desigur.
Interesul meu este că asta are o natură educaţională.
Asta mă interesează.
Nu sunt interesată să fiu exploatată.
Nu sunt bătaia de joc a nimănui.
- Nu, nu, nu. - Nu, mamă.
Dnă Logan, cu siguranţă nu de asta suntem aici.
Ştii, de fapt bunicul meu a avut boala,
aşa că nu este vorba doar despre o notă pentru mine.
- Îmi pare rău. - Da.
Ei bine...
Eu sunt o persoană foarte privată...
şi...
încep să mă răzgândesc.
Cred că v-ar fi mai bine cu altcineva.
Îmi pare rău. Ştiu că aţi mers un drum lung.
Dar nu cred că sunt candidata pentru voi, aşa că...
Mamă?
Ce naiba ai spus despre bunicul tău?
Credeam că este în vacanţă în Noua Zeelandă.
Avea nevoie de un mic impuls.
Dacă vrei să păstrezi casa asta,
trebuie să te sacrifici.
Îmi vorbeşti mie despre sacrificiu?
Da, asta fac.
M-am răzgândit.
Îmi pare rău.
Dă-mă în judecată!
Mă retrag.
Nu o să fac asta.
Credeam că ai spus că oamenii ăştia sunt faliţi.
Este în urmă cu plata casei, dar nu vrea să vândă,
aşa că Sarah este într-o poziţie dificilă.
Nu vezi asta?
Încerc din greu.
Nu trebuie să plângi.
Totul o să fie în regulă.
O să fie în regulă.
Mamă, avem nevoie de bani.
Avem nevoie de ajutor.
Tu ai nevoie de ajutor.
Băieţi, vreau să vă comportaţi cât puteţi mai bine, în regulă?
Pentru că este o bătrână de treabă.
Aşa că, nu vreau să le hăituim.
- Hei! - Bună.
- Bună, Sarah.
- Ce mai faceţi? - Mă bucur foarte mult că aţi venit.
Bună, bună. Bine aţi venit.
Nu ştiam că o să veniţi imediat.
- Sigur, ştiu. - Am vrut să înregistrăm totul, aşa că...
Am pictat aici, în mare parte
pentru că, ştiţi, nu avem nicio distracţie.
- Este o artistă uimitoare. - Nu, este doar un hobby.
- Nu sunt o artistă uimitoare. - Eşti prolifică. Sunt multe picturi.
Înainte ştiam numele păsării.
De fapt, arată ca o cinteză cu coada albastră.
- Serios? Cunoşti păsările? - Tipule, nu.
Ei bine, poate că asta este. Nu-mi amintesc.
Asta este cristal bavarez?
Este mai bine... Da, probabil este mai bine să nu...
Da, nu o să atingem lucruri vechi.
Eşti un tip curios, nu? Vrei să atingi totul?
Aveţi un Starbucks în oraş?
Nu, nu.
Aici este camera lui Sarah. Puteţi să aruncaţi o privire.
Asta e camera ei de când era mică. Îi plăceau maşinile.
Nu am atins nimic de când era mică.
Îmi place să o las aşa.
Era o jucătoare de baseball împătimită.
Nu îmi permitea să intru aici.
Bănuiesc că v-aţi găsit camera.
- Asta este a noastră? - Acolo e o saltea pneumatică.
- Îmi pare rău, este puţin... - Da, asta se umflă.
Puţin minimal, puţin rustic.
Mulţumeşte-i. Spune-i "Mulţumesc".
- Nu, este... - Mulţumeşte.
- Mulţumesc. - Nu, tu ai o altă cameră.
- Nu am ştiut. - Nu permitem să se doarmă împreună.
Băieţi, voi rămâneţi acolo. Şi uşa este închisă.
- Deborah? - Da?
Mulţumesc pentru... ospitalitate.
- Apreciem asta. - O să ne distrăm.
- Nu-i aşa? - Da, dnă.
În regulă, bine.
- Mătuşa mea Edna este... - Este uimitor.
Ce este asta... Dormitorul!
- Ai grijă cu ăla, scumpo. - Ştiu.
Da, aşa. Asta ar trebui să stea aici.
Ai fost vreodată în Germania?
Nu, nu am fost.
- Întotdeauna am regretat asta. - Mamă, ai fost în Germania.
Îţi aminteşti?
- Ei bine, asta probabil... - Îţi aminteşti?
Asta trebuie să fi fost acum mult timp.
Ei bine, dar ai fost acolo. Ţi-a plăcut. Îţi aminteşti?
Povestea despre Alzheimer nu este despre o singură persoană.
Filmul meu de doctorat sugerează că această boală perfidă
nu distruge doar pacientul,
ci are şi o influenţă fiziologică
asupra celui care îl îngrijeşte.
Alzheimer intervine când fragmente anormale proteice
se acumulează în hipocamp, ucigând neuronii.
Boala se deplasează în faţa creierului,
distrugând neuronii responsabili cu gândirea logica
şi cu rezolvarea problemelor.
Apoi atacă regiunea senzorială,
provocând halucinaţii teribile.
În cele din urmă, şterge unei persoane cele mai vechi şi mai dragi amintiri.
În faza de final, Alzheimer distruge acea parte a creierului
care e responsabilă de inimă şi respiraţie.
Când dispare reflexul de înghiţire, moartea nu este departe.
Scoate ăsta.
- Ei bine, arată foarte militar. - Ce părere aveţi?
Haide să... Da.
Nu sunteţi de acord? Adică, tu întotdeauna arăţi foarte frumos.
Indiferent. În regulă, bine. Da.
- Mulţumesc. Asta este grozav. - A dispărut.
- Eşti fericită? - Sunt fericită.
Super.
Aia este o cămaşă de-a tatălui tău?
Cred că am avut... ştiţi, un moment de bătrâneţe.
Sigur, ştiţi, am pus pâinea prăjită înăuntru şi când a ieşit
am împins-o din nou la loc, sau ceva de genul ăsta.
Am prajit-o de două ori. Mare scofală.
În câteva rânduri, a lăsat aragazul aprins.
Bine? A ars raftul cu mirodenii, întregul perete.
Dacă îţi aminteşti, bunica ta
era înspăimântătoare.
Ea lăsa un vas pe aragaz
până când se topea până la vârful de sticlă.
- Poate este genetic. - Ăsta a fost un indiciu.
Spun doar că ăsta a fost un indiciu.
Mia a întrebat ce este un indiciu pentru mine, ăsta a fost un indiciu.
În regulă. A fost un indiciu.
Deborah prezenta ceea ce noi numim MCI,
Mild Cognitive Impairment ~Declin cognitiv uşor~.
Printr-o serie de teste,
am putut să diagnosticăm cu 95% certitudine
că era în fazele primare ale bolii Alzheimer.
Cum a primit vestea?
Evident, este devastator pentru oricine,
dar Deborah nu este cineva care să cedeze fără luptă.
După moartea prematură a soţului ei, Dennis,
datorată unui embolism pulmonar,
Deborah a fost obligată să o crească singură
pe fiica ei de doi ani Sarah.
Şi-a pus casa garanţie şi a început
să înfiinţeze un serviciu de telefonie de mare succes
în oraşul Exuma.
Ăsta era modul în care profesioniştii
primeau mesajele
şi, bănuiesc, transmiteau informaţii înapoi în acele zile.
Asta se făcea printr-un serviciu telefonic profesionist.
Pe atunci toţi i-au spus că este nebună.
- Nu-i aşa? - Cu siguranţă au spus.
Eram singură cu un copil mic.
Nu poţi să-i spui mamei să nu facă ceva,
pentru că atunci cu siguranţă că îl va face.
- A fost un nexus pentru acest oraş. - Da!
Pentru doctori, avocaţi, şi Primărie, pentru toţi.
Oameni de afaceri, relaţii amoroase,
fustangii şi alcoolici şi...
Trebuia să-i ajut pe toţi aceşti oameni.
Nu trebuia. Ai ales tu să faci asta.
Ei bine, am făcut-o, altfel n-ar fi rămas cu mine.
- Adevărat. - Nu aş mai fi avut o afacere.
Ştiţi.
Pe măsură ce au trecut zilele, ceea ce devine cel mai evident
este că nu sunt sarcini uşoare pentru pacienţii de Alzheimer.
- 27,96$. - 27?
Lasă-mă să văd. În regulă...
Bine, uite nişte mărunt.
- Bine. - Vreau dolarii.
Sigur, bine.
Păstrarea traiului zilnic devine foarte grea
pe măsură ce gândirea organizaţională este compromisă.
Nu s-a copt în profunzime.
O să pun asta aici, aşa.
- Mulţumesc. - Are gust bun?
- Este suficient de dulce? - Da, este bun.
Poţi să simţi gustul de vanilie?
- Ăsta este secretul meu. - Este o luptătoare.
Este curajoasă. Este generoasă şi bună.
Dar cum te poţi lupta cu ceva ce...
nu poţi să vezi sau nu ştii?
Îmi fac toate micile puzzle-uri. Fac cuvinte încrucişate.
Ridic greutăţi.
Fac totul ce am citit că ajută
la oprirea evoluţiei acestei boli.
La oprirea ei!
Nu există leac.
Aşa că atunci când sunt în mijlocul a ceva
şi brusc mintea mă lasa,
nu sunt cuvinte să descriu cât de frustrant este.
Debbie este în grădină.
Apropie imaginea.
Încet.
Ce face...
Luis, trebuia să lucrezi la editare!
- De ce te prosteşti? - Filmam nişte...
Îmi este foame.
Ţie îţi este foame?
Să mergem să luăm masa de prânz.
Mia, prânzul?
Ar trebui să nu vorbesc? Să îmi ţin respiraţia?
Oricum, nu contează,
pentru că... tensiunea ta...
- Adică... - Ce?
Ştii că stresul este cel care ucide, nu-i aşa?
Nu-ţi face griji.
Oricum am de gând să mor de ciroză, bine?
- În regulă? - Ei bine...
Oricum vrei să mori.
Pune ăla jos!
- Hei! - Pune cuţitul jos!
Hei, hei! Ce, nu am luat nimic.
Uite, orice ar fi, te ajut să-l găseşti.
O să te ajut... Pune ăla jos!
Hei, hei! Încetişor!
Pleacă de lângă mine! Unde este săpăliga mea?!
- Nu am luat-o eu. - Tu ai luat-o!
Dumnezeule!
Spune-i că nu i-am luat afurisita de săpăligă!
Aici era! Tu ai luat-o!
Bine, bine!
Am nevoie de săpăliga aia!
- Am nevoie de ea! - Coboară de acolo.
- Sunt toate aici înăuntru. - Am nevoie de săpăliga aia!
Unde aici?! Unde este?!
La naiba! La naiba!
Săpăliga mea!
Verificaţi-vă camerele.
Ai verificat toate încăperile încuiate? Eşti în regulă?
Nu, nu sunt în regulă! Sunt departe naibii de a fi în regulă.
- Îmi pare rău. M-am rănit la spate. - Poftim, ia cheile astea.
Uite, nu ştiu, în regulă?
Luis, jur în faţa lui Dumnezeu, omule. Dacă nu încetezi naibii să te iei de mine..
Uită-te tu, naibii.
Mă duc să văd cum se simte.
Desigur că nu.
Clasic.
- Luis? - Da?
- Asta este? - Da, era în frigider.
Este singurul loc în care nu a căutat.
Hei. Mamă?
Mamă, ţi-am găsit săpăliga.
Nu te simţi bine? Vrei să stai jos, mamă?
Mamă, poţi să vorbeşti cu mine, te rog?
- Pleacă te rog. Te rog. - Mamă, te rog.
Mamă?
- Mamă, mă sperii. - Ea ştie.
Sarah.
- Dumnezeule! - Du-te să chemi ajutoare.
Dumnezeule. Cineva...
Am făcut o tomografie secundară...
Am avut ocazia să revedem acele...
Şi se pare că boala s-a răspândit
deja în alte regiuni ale creierului,
în afara hipocampului.
Amiloidele depuse acolo erau...
deosebit de pronunţate în cazul ei.
Da... eu nu înţeleg ce înseamnă asta.
Aşteptăm o altă opinie medicală.
Ceea ce înseamnă este că...
mama ta este posibil să fi intrat în etapa de mijloc
a bolii, an acest moment, Sarah.
Ai spus că asta se va întâmpla peste trei sau patru ani.
- Ştiu. - Asta ai spus... Nu ştiu...
Cum se poate asta?
Boala este agresivă, Sarah.
Bănuiesc că da.
Ştii ceva? O să fiu şi eu agresivă.
Îi prescriu o doză mult mai mare de Donazepil
şi o să o punem într-o dispoziţie stabilă.
Ziua 15
Vrei să ţii asta?
Te punem în faţă sau în spate?
- În faţă, o să stau pe scaun. - În faţă.
Eu sunt... Îmi este pur şi simplu ruşine.
Nu aş fi visat să vorbesc cu nimeni
aşa cum, evident, ţi-am vorbit ţie.
Îmi pare foarte rău.
Este... este în regulă.
Uitaţi-vă la frunzele alea. Nu-i aşa că sunt frumoase?
Un timp al anului glorios.
Ce vrei să spui cu "cămin"? Are un cămin. Ce fel de cămin?
Te referi la un loc unde te duci şi te întinzi într-un pat?
Ştii, sub o lumină florescentă?
Să stea întinsă acolo toată ziua, mirosind a urină?
Acolo te duci să mori, prietene.
Ăla nu este un loc de locuit. Ăsta este un loc de locuit.
- Ei îi place asta. - Cămaşa asta.
Cămaşa asta pe care o urăsc.
- Nu puteai să porţi o bluză frumoasă? - Nu am bluză.
Şi eu mă bucur să te văd, mamă.
- Şi mie mi-a fost dor de tine, da. - Mă bucur să te văd.
- Da, draga mea. - Valetul amabil.
Harris, mulţumesc pentru tot ajutorul tău.
- Ce-ţi mai face gâtul? - Este bine, este bine.
Ţi-am spus să stai departe de aici.
Nu am ştiut, nu am ştiut, nu am ştiut.
Te rog... te rog...
Opreşte-te...
Opreşte.
Nu.
Creierul lui Deborah este mai degrabă ca un tablou de distribuţie telefonic
la care a lucrat atât de bine zeci de ani...
Pleacă, pleacă...
Sinapsele ei care nu făceau bine legătura, precum liniile telefonice,
erau deconectate.
Pe măsură ce îşi pierdea amintirile,
a devenit curând clar că nu se poate fugi de Alzheimer.
Poţi doar să o confrunţi deschis,
sperând să faci asta cu demnitate şi graţie.
Nu, nu.
A devenit clar că Sarah găsise
propriile ei mecanisme de a face faţă.
Nu am de ales, scumpo.
Nu îmi face muncă uşoară.
Nu vrea ajutorul meu, aşa că...
Ei bine, cei de la U-Haul vin duminică, aşa că...
Prietena mea, Shelly, nu am putut să-i spun adevărul.
I-am spus că mă mut acasă de două luni.
Nu am curaj să-i spun adevărul.
Veniţi să beţi ceva, bine?
A trecut mult de când am ieşit să beau ceva, şi este plăcut.
- Este plăcut. - Serios?
Da, este bine.
Asta este amuzant.
De ce? Ce este amuzant la asta?
Este doar ciudat.
Este drăguţ, este drăguţ.
Ştiţi, mama...
În 1976 m-a trimis la internat în Richmond.
- Serios? - Aveam 10 ani.
M-a prins în garaj...
Aveam acolo o extensie pentru iarnă.
Eu mă ascunsesem acolo
şi mă sărutam cu micuţa Annie Phelps.
Nu ştiam ce făceam.
Apoi mama... mama a fost atât de supărată,
s-a făcut roşie toată la faţă şi...
A fost ruşinată.
Da, indiferent.
Pentru copilăriile noastre stricate.
Da.
Da, sfântul Bernardine.
Ura uniformele astea!
Ei bine, nu s-a simţit niciodată confortabil într-o rochie.
Concepţia Fecioarei Maria.
Da? Un băiat catolic, nu?
Deb o să te adore.
- Ce a fost asta? - Mă duc să o verific pe mama.
Bine.
Ce?
Hei. Deb?
Deb?
Hei, Sarah?
Deb?
Eşti în regulă?
Stai în întuneric. Este grozav.
Deborah?
Proiecte de artă la miezul nopţii, mamă?
Iisuse.
Este convinsă că este un intrus.
Un... un tip în curte.
Da.
Nu este nimeni acolo, mamă. Doar o căprioară.
Vezi?
Are chestiile alea RadioShack cu senzori de mişcare
în toată casa.
Da.
Batem din nou ferestrele în cuie.
Am învăţat să nu mă cert cu ea.
Bine, am verificat baia de sus.
Am verificat peste tot înăuntru.
Ea era în pat. Noi am mers la culcare. A trebuit să urinez.
M-am trezit. Am verificat-o ce face. Ea nu era acolo.
- Eu o să verific aici. - În regulă, vă mulţumesc.
Deb?
Mamă?
Mamă?!
Mamă, nu glumesc!
- Haide! - Tetanos.
Hei, Sarah?
La naiba.
- Rahat. - La naiba.
Deb? Deb, ce faci?!
Mamă, întoarce-te.
- Hei, nu o atinge! - Ascultă-mă!
- Nu o atinge! - Bine!
Dumnezeule! Dumnezeule!
Mamă.
- Înapoi! Înapoi! - Te rog, linişteşte-te...
Faceţi-i loc.
Bine, mamă.
Bine, Deb, spune-mi dacă apa este prea fierbinte.
Cum este?
Este...
Este în regulă?
Ne-ai speriat pe toţi
cu grădinăritul tău de noapte.
Îţi aminteşti?
Chiar nu-ţi aminteşti, nu-i aşa?
Aşa este bine?
Fiicei mele nu-i place manichiura.
Sarah?
Bine.
Nu îşi curăţă niciodată unghiile.
Ei bine, nu-ţi face griji.
O să îţi curăţăm noi unghiile, Deb,
şi vor reveni în curând la stătea lor perfectă.
Bine, am descărcat nişte imagini
înainte de mica... fugă de noapte a lui Deborah în grădină, bine?
- Da. - La ora 2:58, bine?
- Da? - O să vreţi să vedeţi asta.
Ce face?
- Aşteaptă. - Doarme?
Da, este adormită. Bine, am mai văzut-o mergând în somn.
Care este secvenţa de timp?
Nu este niciun salt în secvenţa de timp.
Probabil că s-a urcat pe un scaun sau pe ceva, nu-i aşa?
- A luat un scaun şi apoi... - Un scaun afurisit?
- Nu e niciun scaun în imagini. - Vezi tu vreun scaun?
Vezi, ăsta este lucrul ciudat,
pentru că nu sunt discontinuităţi în secvenţa de timp...
Nu-i aşa? Este continuu...
- Nu e nicio pauză acolo. - Nu este...
Pentru că asta este imposibil.
- Nu-i aşa? - Da.
Asta nu este normal.
Asta nu este normal... oricum i-ai spune,
somnambulism sau mers în somn.
Am mai văzut-o făcând asta. Nu e vorba de asta.
Nazir a spus că o să mărească doza de Villaquil,
aşa că poate asta o să ajute.
Nu am nicio idee. Sper asta. Dumnezeule, sper asta.
Uite-l pe Harris.
De nu o slăbiţi puţin cu filmarea?
Lăsaţi-o să-şi tragă răsuflarea.
- Da? - Da.
Avem nevoie de bani. Nu ştiu. Poate.
S-a cam săturat de asta.
Nu ar trebui să-ţi faci griji, scumpo.
O să strâng eu aici, bine?
Du-te acolo înăuntru.
- Ai grijă de ea. - Mulţumesc foarte mult. Apreciez.
Pentru puţin, scumpo.
Te-ai urcat pe aragaz, nu-i aşa?
Puteai să te răneşti sau să dai din nou foc.
Îţi aminteşti asta? Ai făcut-o!
M-am urcat pe aragaz. Mare scofală.
Uite, stau aici. Nu o să putrezesc...
Ascultă-mă! Uită-te la mâinile tale. Uită-te la gâtul tău.
Eşti o ameninţare pentru tine însăţi. Ştii asta?
Întoarce-te la Richmond.
Oricum ştiu că-ţi lipseşte iubita ta.
Du-te. Este în regulă. Eu sunt bine aici.
Cum este sunetul, Luis?
Este grozav. Este grozav.
Putem să...
- Aşa. - Aşa.
O să îţi montez un microfon, bine?
Se numeşte lavalieră.
O să îl pun... aici în faţă.
Aşa. Este o bluză foarte frumoasă.
Foarte frumoasă.
- Se vede cablul prin cameră? - Lucrez la asta, lucrez la asta.
- Arată bine. - Bine.
Cum te simţi?
Ei bine, mă simţeam ciudat, dar... nu şi acum.
Acum mă simt... perfect în regulă.
Deb, avem nişte imagini pe care am vrea să ţi le arătăm.
Cine este asta?
Eu sunt? Ce fac? Asta este obscen.
De ce nu m-aţi oprit?
Am încercat să te oprim, dar erai într-o stare de rătăcire.
Halucinai.
Mamă, a fost înspăimântător, bine?
Înfigeai sapa în pământ în continuu,
făcând o gaură după alta.
Asta făceai.
Apoi când am intrat în casă plângeai, mamă.
Iisuse, Sarah.
- Mamă? - Îmi pare rău.
Îmi pare rău.
Mamă, îmi spuneai în continuu să nu răspund la telefon,
de parcă te suna.
Asta ai spus. Te rog, vorbeşte cu noi.
Sarah, poate ar trebui să ne oprim.
Mamă, opreşte-te! Nu!
Mamă, opreşte-te! Nu, nu! Nu!
- Mamă? - Dumnezeule.
- Eşti în regulă, Gavin? - Eu sunt în regulă?
- Ea este în regulă? - Sarah?
Bine. În regulă.
- Sarah? - Da, sunt aici, mamă.
În continuare o să simţi
o înţepătură şi apoi o arsură.
Şi vreau să nu te mişti când o să simţi acea înţepătură, bine?
Începem. Bine, începem.
Aproape s-a terminat. Bine.
Bine, nu te mişca, nu te mişca.
- Nu te mişca. - Foarte bine.
Da.
Nu te mişca. Nu te mişca, scumpo. Nu te mişca. Nu te mişca.
Nu te mişca. Bine.
În următoarele săptămâni,
doctorii au făcut mai multe analize lui Deborah
pentru a încerca să explice anomaliile din starea ei.
În ciuda procedurilor dureroase,
examinările au ridicat mai multe întrebări decât răspunsuri.
S-a produs o infecţie deranjată, având ca rezultat
o erupţie solzoasă pe pielea lui Deborah.
A fost în preajma vreunor metale grele?
Se ocupă cu grădinăritul. Ştii, eu nu...
Nu avem stejar otrăvitor sau iederă otrăvitoare.
Fertilizator? Folosiţi pesticide?
Fă linia verticală a lui "T"
cu blocurile albe. Bine, Deb?
Nu te grăbi.
- Nu pot. - Vreau doar să te văd...
Orice faci, încearcă doar, Deb.
- Poţi să faci asta? - Am încercat.
- Uite. - Ai încercat?
Bine, ştii ceva? Poţi să-mi arăţi...
Deb? Deb? Deb, nu face asta! Încetează să mai faci asta, Deb!
Deborah, opreşte-te, opreşte-te!
Deborah, te rog...
Iniţial am bănuit că a contactat dermatită,
sau vreun tip de reacţie alergică la medicamente...
pentru că această... stare
nu este asociată în mod tipic cu boala Alzheimer.
Cu toate că... atunci când sistemul imunitar este compromis,
uneori se pot produce şi infecţii secundare.
Din cauza asta noi...
aducem nişte specialişti din Richmond.
- Este cineva deja aici? - Da.
Luminile de avarie sunt pornite.
Ziua 41
- Sarah? - Alo?
- Deb? - Alo?
Hei, aţi auzit asta?
- Ce a fost asta? - Este Deborah.
Cine este?
- Alo? - Intră acolo înăuntru.
Ce se petrece?
Ţineţi-o de picioare!
Blând! Fii blând cu ea!
Uşor!
Bine, haide, să mergem. Să mergem, să mergem, să mergem. Luis.
Înghiţea diferite lucruri.
Avem foarfeca.
Nu înţeleg de ce trebuie să facem asta.
Pentru că îţi place să le mănânci.
Eu...
- Nu-i aşa? - E o prostie.
Bine.
Şerpi.
În regulă, Luis...
Ştiu că întotdeauna ai spus să nu umblăm la echipamentul tău.
Unde eşti acum?
În jurul şerpilor veninoşi
sau cum naiba le mai zice în zilele astea.
O să iau crucea mătuşii mele Bonny
şi o să o pun în geam.
Chiar aşa.
Ce naiba...
Doamna asta are probleme.
Hei.
Las să iasă toată căldura.
Ce? Ce?
Este o fereastră închisă. Ce este asta?
Asta este o fereastră deschisă, Mia.
Dumnezeule.
Da, bine, este deschisă.
Ce?
Ar putea fi orice, nu-i aşa? Curent de aer, orice.
Dacă voi sunteţi speriaţi de o femeie în vârstă care-şi pierde minţile, bine.
Vreau să-mi dublezi suma de bani.
Dublează-mi naibii suma de bani, sau plec.
- La naiba. - Plec chiar acum.
Bine.
Hei.
Dacă primeşte el asta, vreau şi eu.
În regulă, vise plăcute, bine?
Bine.
Ce naiba?
La naiba, asta este zgomotos.
Parcă aveam cel mai grozav vis.
Ce este zgomotul ăsta?
Omule, nu, nu, nu, nu.
- Ce, ce, ce? - Nu avem lumină.
Nu, nu e telefonul.
Hei, ce e asta?
- Răspund eu. Este... - Dumnezeule.
Vechiul sistem al tabloului de distribuţie telefonic al mamei.
Nu a funcţionat de ani de zile. Eşti în regulă?
Mă duc să o verific pe mama. O clipă.
Bine. Gav, unde te duci?
Nu ştiu, Mia. Mă duc jos să-mi fac un sandviş.
Dumnezeule. La naiba.
Mama nu este în camera ei!
- Mamă! Mamă! - Deb?
Crezi că poate ea a pornit
tabloul de distribuţie telefonic?
- Nu ştiu. - Mamă!
- Hei. - La naiba.
Ce naiba?!
- Ce este asta... - Ce?
La naiba.
Ce este zgâriatul ăsta?
- Auzi asta? Ce este asta? - Sună ca...
Cred că se aude de acolo.
Dumnezeule. Ce este?
Crezi că ea este acolo înăuntru?
Nu.
Dacă este...
Doar...
Încet, încet, încet, încet.
Dumnezeule...
Acum e deschis şi putem vedea.
Bine.
Vezi ceva?
Nu, nu, nu, nu.
Dumnezeule, Sarah.
Mamă?
Aia.
Uşa aia nu este niciodată deschisă. Intră tu primul.
- Ce? - Da.
Vrei să intre primul tipul de culoare?
La naiba, la naiba, la naiba, la naiba.
Bine. Bine.
Scârbos. Ce naiba?
Asta nu este în regulă. Asta nu este în regulă.
Prieteni? Oameni buni?
- Ce? Dumnezeule.
Da.
Ce naiba?
Dumnezeule.
- Sarah? - Ajută-mă.
Mamă, te rog. Mamă?
Dumnezeule.
Eşti o chestie urâtă!
- Iisuse. - Eşti o chestie urâtă!
Rahat.
Să o sune cineva pe dr Nazir. Unul dintre voi să o sune pe dr Nazir.
- Bine. - Bine.
- Bine, bine. - Calmează-te.
Mamă, mamă, este în regulă.
- Mamă. - Eu doar am...
Ce? Bine.
- Bine, respiră. - Suntem bine, suntem bine.
Pupilele se dilată. Asta este bine.
Trebuie să-i dăm apă.
Bine, trebuie să îi ţinem respiraţia sub control.
Bine, bine.
Doar... bine, jos.
Ştiu, mamă.
Respiră cu mine.
Bine, respiră cu mine.
- Da. - Semnele ei vitale sunt bune.
- Creierul ei răspunde la stimuli. - Bine.
Toate funcţiile motoare funcţionează. Sunt în regulă.
Are nevoie să se odihnească acum.
- Bine. - Bine?
Este un sedativ rapid, bine?
Bine.
Este foarte sigur...
Bine.
Dacă are nevoie să fie ţinută sub control.
A format 337. În continuu.
Asta? Întreab-o despre el. Spune-i numărul.
Încearcă să-şi aducă aminte pe cineva anume.
Ajut-o să-şi aducă aminte.
Cineva ca ea,
încăpăţânată şi cu o voinţă puternică,
nu o să lase asta să treacă.
Şi dacă fac asta,
dacă îi încurajez amintirile să revină,
atunci o să fie liniştită?
Îţi aminteşti când mi-ai cerut
să opresc sonorul camerei video?
Da, ei bine, am oprit sonorul şi...
era încorporat în cameră, aşa că nu era foarte bun.
Şi se aud nişte bolboroseli la final.
Vă amintiţi bolboroselile de la final?
În regulă, ei bine, am modulat inflexiunea.
Nu era în nicio frecvenţă acustică de care să fi auzit până acum,
aşa că am micşorat şi am mărit viteza şi...
Am tradus porcăria asta on line, tipule.
Şarpele etern îţi va elibera copilul.
Fii cel de-al cincilea.
Cine este?
Este mama ta şi asta este limba franceză.
Spune ceva despre şerpi, "Fii cel de-al cincilea" sau aşa ceva.
Mama nu vorbeşte franceza.
Uite, îmi pare rău, asta este limba franceză.
Am afurisitele de transcripturi.
Nu-mi pasă dacă ştie sau nu franceza.
Nu am mai auzit nimic asemănător până acum în viaţa mea.
Eşti sigur că este fişierul corect...
- Da, Mia, este fişierul corect... - Închide-l.
Te rog, închide-l naibii.
Nu, vorbea franceza, Harris.
Era la panoul de distribuţie telefonic...
şi vorbea despre moară...
Uită de toate astea. Vrei te rog să faci asta?
Ei o exploatează pentru propriul lor câştig.
Asta fac genul ăsta de oameni.
Ce este în neregulă cu tine?
Dacă problema o reprezintă banii...
pot să-mi vând tractorul.
Sau pot să vând camioneta. Bine?
Scapă de ei.
Trebuie să-i dai afară, m-ai înţeles?
Dă-i afară sau o să-i fac eu să plece.
Ai înţeles? Ascultă-mă.
Ei încearcă să ajute. Rămân, bine?
Înainte.
Da, încetişor.
La naiba, câte poduri aveţi?
Înregistrările plăcii ei de distribuţie telefonică sunt pe aici pe undeva.
Nu, stai, stai.
Bingo. Astea sunt.
Cu siguranţă este ceva acolo. Îl simţi?
Este blocat... este blocat.
Este chiar în spate. Aşteaptă, aşteaptă, aşteaptă.
Da, pot să-l simt. Pot să-l simt.
Aşteaptă, aşteaptă.
Ai grijă.
La naiba.
Aşteaptă, uite-l.
Da, aici sunt înregistrările din anii 1971 şi 1972.
Da, dar nu sunt datele clienţilor. Vedeţi?
- Da. - Asta este ciudat.
Mama era foarte meticuloasă. Mama era...
Nu ar trebui să lipsească nimic.
Mufa 337, nu este nimic.
- 336. - Da.
336 continuă, şi apoi...
- 338. - Exact.
Ce este aia? Ce faci?
Pagina care ne trebuie lipseşte.
A fost smulsă.
Sarah, Deb are cărbune în casă?
Da.
- Da? - Adică, în camera ei de creaţie.
Hei, Mia, ai un carneţel?
Este imprimat ceva aici.
Să o aliniez aici.
Bine. Începem.
Da.
Ce?
- Uite că apare, apare. - Funcţionează?
Asta este o chestie serioasă de Scooby-Doo.
Uite cât de bine se vede. 337.
- Glumeşti? - Da, grozav.
- Continuăm. - Foarte inteligent.
Eu nu m-aş fi gândit atât de departe. Ce este asta?
- Ăla este un "D"? - D, E, J, A, R...
DJ Raj?
- Desjardins. - Cine este?
"Pediatru local bănuit că a ucis câteva fete din zonă.
A dispărut la începutul anilor '70."
Da, eram mică, dar tot îmi amintesc starea excepţională.
Întregul stat îl căuta.
Şi nu a vorbit niciodată despre tipul ăsta?
Nu. Adică, era scandalos.
Există un documentar.
Nu pot să cred că n-aţi auzit...
- Da? - De numele ăsta până acum.
În continuare nu s-a făcut nicio arestare
în coşmarul crimelor
care a infestat Exuma Valley în ultimii doi ani,
lăsând patru fete moarte.
Fiecare adolescentă a fost găsită
cu şerpi sculptaţi pe frunte.
Părţi din trupurile lor fuseseră mâncate
şi s-au găsit urme de venin de şarpe cu clopoţei în sângele lor.
Cine a comis crimele a reluat
un ritual de sânge specific Monacan...
simbolul şarpelui care se mănâncă singur.
Alegerea minelor din Monacan nu a fost un accident,
clădite peste un sistem de peşteri sacre pentru băştinaşi
care duc direct în râul River Rouge.
Fetele au fost sacrificate
în timpul primei lor menstruaţii...
Au fost numite "Flori Însângerate".
Sângele menstrei a fost oferit demonului
în schimbul nemuririi.
Atunci când pediatrul local a dispărut
interesul în cazul de la râul Rouge a reapărut.
Henri Desjardins este foarte bine cunoscut, respectat,
face multă muncă pe gratis.
Şi la o lună după ce a dispărut
un copil care aducea ziarele a îndreptat autorităţile spre o casă
spunând că vine un miros ciudat dinspre clădire.
Era cel mai groaznic miros pe care l-am simţit vreodată.
Adică, poliţiştii vomitau.
Apoi am văzut şerpi peste tot, sute de şerpi,
de toate felurile, constrictori, şerpi cu clopoţei...
toteme Monacane, cărţi de ritualuri.
Henri Desjardins avea motivul suprem.
Era pe moarte. Avea boala Lou Gehrig.
Înţelegeţi cât de mult afectează boala asta organismul, nu-i aşa?
Ritualul Monacan necesita cinci victime
pentru a obţine nemurirea şi a fi liber de trupul uman,
şi totuşi, au existat doar patru victime.
Ştiu că nu a completat acel ritual.
Poate s-a răzgândit. Nu ştiu.
În ciuda unei căutări masive, de la o graniţă la alta,
Desjardins nu a mai fost văzut,
iar locul unde se află a devenit subiect de legendă.
Unii spun că a fugit înapoi în Quebec,
alţii că... s-a sinucis.
M-am trezit în dimineaţa asta să fac cafea
iar ea era scări.
O să o întreb.
Da.
Îţi aminteşti de un bărbat pe nume...
Henri Desjardins?
Era pediatru aici
acum mult timp.
Numele ăsta...
- Da. - Da?
Numele ăsta îmi sună cunoscut.
Era... un client de-al tău sau...
Poate?
Nu ştiu.
Aşa cred.
Ei bine, a dispărut acum ceva vreme,
acum mai bine de 30 de ani, aşa că, ştii...
Nu este dispărut.
Este mort.
De unde ştii asta, mamă?
Ucis.
Ucis?
Mamă?
Sarah, eu sunt. Ai nevoie de ajutor?
Rămâi cu ea. Chem o ambulanţă.
- Ce se petrece? - Rămâi cu ea!
Luis, ce este...
Dumnezeule. Deb?
Dumnezeule.
Deb...
Schimbări de voce, schimbarea trupului,
sentimentul că trupul ar aparţine altcuiva...
toate astea sunt semnele unei afecţiuni de dublă personalitate.
O să facem o analiză DDIS.
Cum rămâne cu pielea?
Biopsiile s-au întors cu rezultate negative pentru ihtioză.
Încă căutăm.
A vomitat râme, naibii.
Mama ta se ocupă cu grădinăritul, nu-i aşa? Mama ta?
Ai spus că încercat înainte să înghită obiecte?
Nu puteţi vorbi serios.
Ei bine, este afară în grădină,
sapă nişte pământ...
Scuzaţi-mă, dle? Dle, nu aveţi voie aici.
Haide. Veniţi cu noi. Vino cu noi.
Ăsta este vecinul ei, Harris.
Evident, îl cunoştea.
Desjardins a fost clientul ei, Harris.
Ce... Nu încerca să mă minţi. De ce te comporţi de parcă...
Nazir ne-a spus să facem asta!
Vorbeşte franceza, este obsedată de tipul ăsta.
A fost naibii clientul ei!
Cretinul. Da, închide.
Noi credem că Harris este ascuns pentru... Nu ştiu. S-o protejeze pe Deb.
Dar dacă Harris încearcă să se protejeze pe el?
Scrie că a fost dus la interogatoriu.
- Da, de două ori. - Uite.
Uite un articol pe care l-am găsit.
"Martori oculari spun că l-au văzut pe Sredl pândind în jurul reşedinţei lui Desjardins
şi în jurul locurilor crimelor."
Ei bine, sunt proastă. Unde vrei să ajungi cu asta?
Ei bine, după dispariţia lui Desjardins.
Mia, haide.
Dacă Sredl, dintr-un motiv oarecare,
vrea să salveze fetele, sau altceva,
şi-l omoară pe tipul ăsta, Desjardins,
apoi Deborah, care îi este cea mai bună prietenă,
trebuie să-l acopere şi să ţină secretul...
Şi îl îngroapă atât de adânc,
încât e nevoie de o boală ca să-l aducă la suprafaţă?
Haide. Scrie că este dispărut.
Nu scrie nimic că ar fi mort.
- Totul este foarte şubred. - Nu este!
O să comand cina, bine?
Da, de ce nu te duci să suni să găseşti mâncare undeva?
Undeva cu salată.
Da, undeva cu salată.
În acest oraş agitat aglomerat,
sunt sigur că o să găsesc o afurisită de salată emporium.
Ce a fost asta?!
- Ce a fost asta? Ce a fost asta? - Cred că s-a auzit...
- S-a auzit de acolo? - Da, de acolo s-a auzit!
Ce naiba a fost asta?
Este cineva acolo afară.
- Este un bărbat acolo! - Taci!
Dumnezeule, Sarah, merge...
Închide luminile. Stai jos!
Depărtează-te de ferestre!
- Este Harris. - Ce?
Gavin, nu am telefonul!
Nu ştiu. Trage naibii în...
- A tras în geamuri! - Dumnezeule!
Harris, ce naiba faci?!
- Chemi poliţia?! - Aia este dubiţa mamei!
Da, sunt la... Hei, adresa!
Vreau să raportez focuri de armă.
- Calmează-te! - Trage cu o puşcă!
- Care este adresa? - Pine Hollow numărul 61.
Pine Hollow!
Ce mai faci, Harris?
Hei, bună seara!
Am auzit că ai...
tras puţin la ţintă?
Ei bine, am încercat să fac asta...
apoi a ajuns o dubiţă în faţa mea.
Cât ai băut, Haris?
Nu mult. Câteva beri.
Ce-ar fi să ne îndepărtăm de arma aia?
Dl Sredl va dormi până îi trece băutura.
După cum am spus, sunteţi bineveniţi să depuneţi plângere...
Cu siguranţă, naibii, că vrem să depunem plângere.
Gavin, ţi-am spus, o să-ţi repar eu geamurile.
Să mă anunţaţi ce hotărâţi.
Am auzit nişte zvonuri în oraş.
Ca mama ta se răneşte singură.
Da... dar...
Pot să ajut cu ceva?
Ştii, se petrec nişte lucruri foarte ciudate.
Da, vrei să te muţi aici?
Asta ar ajuta.
Adică, sunt doar eu şi...
Echipa ajută...
Ştii, şi eu.
În regulă.
Uite...
Dacă vrei să vorbeşti...
Dacă vrei să...
Despre orice, Sarah.
Ştii că sunt aici pentru tine.
Luis, ia afurisita aia de cameră din faţa mea!
- Putem să vorbim despre asta? - Nu!
Nu avem despre ce să vorbim. Plec, naibii.
Începi asemenea proiecte şi la mijlocul lor pleci?
Dacă e vorba despre geam...
Nu este vorba despre geam, bine?!
E doar cireaşa de pe afurisitul de tort!
Ce zici despre panoul de distribuţie telefonic?
Dar despre afurisitul de geam care se deschide şi se închide?
Nenorocita a levitat pe blatul mesei!
Trenul Gavin pleacă, fraţilor. Ultimul apel, oameni buni.
Ai nevoie de cecul ăsta la fel de mult ca şi mine.
Luis ştie să fie un jucător de echipă!
- La naiba cu voi amândoi. - Nu. Gavin.
Gavin, eu... Hei!
Ne vedem mai târziu, amice!
Dumnezeule!
Ziua 47
Hei, Sarah? Vrei să mâncăm ceva?
Rahat. Hei, Mia.
Mă duc să o chem pe Nazir.
Înţeleg prin ce treceţi...
Am fost la cantină.
Ne-am... ne-am întors şi camera ei era goală.
Dispăruse. Nu înţeleg de ce femeia aia...
Nu ştim.
Am blocat ieşirile din spital.
Credem că este încă în clădire.
- Este bolnavă. - Ştiu, ştiu.
O să o găsim, bine? Oameni buni, fiţi calmi.
Ce faceţi ca să ne găsiţi fiica?
Paza, a fost văzută pacienta
conducând fata în aripa abandonată,
posibil în bucătărie.
Deborah?
Nu este curent electric aici. Aveţi grijă.
Deborah?
De ce? De ce ar fi adus-o aici?
- Ce face... - Nu ştiu.
Când am mutat-o pe mama ta de la cei în stare critică,
a văzut fetiţa şi i-a şoptit ceva.
Nu e nimeni aici.
- Ce a fost asta? - Să mergem să verificăm.
În regulă.
- Interferenţă afurisită. - Nu este acolo înăuntru, omule.
- Am verificat deja. - Acum îmi spui, cretinule.
Deb?
Deborah?
Deborah, mă auzi?
Vreau să mă asculţi, bine?
Ştiu că este prietena ta
şi poţi să vii să o vizitezi ori de câte ori vrei.
Bine, Deborah?
Dar trebuie să îi dai drumul la mână.
Poate să vină să te vadă mai târziu, bine?
Să mergem.
Pune-o jos!
Ai grijă. Apuc-o de mână!
Încerc!
Ce se petrece?
- Este mama mea, bine? - Ţine-o, ţine-o.
- În regulă, e fixată. - Faceţi ceva, vă rog.
Mulţumesc că te-a întâlnit cu mine aici afară.
Eu doar...
Nu am vrut să vorbesc despre asta acolo înăuntru.
Pot să o ung pe mama ta cu ulei sfânt.
Exorcizarea aparţine
domeniului SF, Sarah.
Aşa credeam şi eu.
- Poate încă cred, dar... - Ştiu.
- Dar nu o să facă rău. - Ştiu.
Am încercat totul în afară de asta.
- Înţeleg. - Nu, nu ştii.
Sarah, asta este ceva ce nu facem.
Ba da, faceţi. Trebuie să ştii pe cineva.
Un mentor de-al tău. Cineva. Trebuie să mă ajuţi.
Trebuie să accepţi asta.
Asta trebuie să faci.
Se mai petrece ceva.
Ce face acolo Harris?
A venit în vizită des în ultimele zile.
Lăsaţi-l singur.
Am luat contact cu un doctor, profesor de antropologie
din "River Rouge".
- Eu sunt Mia. Am vorbit la telefon. - Bună. Mă bucur să te cunosc.
Mulţumesc foarte mult că ţi-ai făcut timp să te întâlneşti cu noi.
- Ea este Sarah Logan. - Bună, Sarah.
Luis, cameramanul meu. Am explicat că vom filma...
Sigur. Staţi jos, vă rog.
Am încercat să te spăl în râu...
Cea mai logică explicaţie pentru toate astea...
este că mama ta a devenit obsedată
de sperietoarea asta cunoscută,
până într-acolo încât crede că ea este Desjardins.
Cu tot respectul, dle, e mai mult decât atât, bine?
Şi de asta suntem aici, pentru ajutorul tău.
Oricum, noţiunea de paraziţi spirituali
există printre miile de culturi,
în diferite încarnări...
La indienii masai, la inuiţi, la aborigeni.
Se crede că o minte slabă este susceptibilă
invaziei unei entităţi răzbunătoare care îşi caută o gazdă.
Tinerii şi cei foarte bătrâni sunt cei mai vulnerabili,
precum şi infirmii.
Trăind printre indienii bantu, am văzut o tânără mamă
atât de distrusă de pierderea fiului ei de febră tifoidă...
Da?
Încât i-a ţinut în braţe cadavrul în descompunere mai mult de o lună.
Dumnezeule.
Înnebunise.
Am încercat să o ajut. Nu mai judeca.
A preluat comportamentul băiatului,
personalitatea şi vocea lui.
A devenit el.
Au trecut două luni până când să fie rupt blestemul.
Cum să se rupă?
Un vraci...
A venit un vraci
şi a ars cadavrul copilului,
din carne în ţărână, purificare prin foc.
Ziua 60
Uşa...
Nu trebuie să facem asta.
Nu, nu, Debbie...
Omoară-mă.
Asta nu poate fi bine.
Luis, aşteaptă! Aşteaptă!
Nazir a spus că i s-a întâmplat ceva lui Harris.
Linişteşte-te. Respiră adânc, respiră adânc.
Bine, este în regulă, este în regulă. Încetişor.
- Tată... - Îmi pare rău, dnă...
Eu sunt fiica lui. Sunt fiica lui.
- Îl pregătim pentru operaţie. - Ştiu. Apreciez asta.
Dar, te rog, o clipă. Te implor.
- Să fii binecuvântată. Mulţumesc. - Paza!
Tată? Da?
Da... ce?
- Am auzit... - Grăbeşte-te!
L-am auzit pe Desjardins la panoul ei telefonic...
Tu urmai...
să fii cea de-a cincea lui victimă.
La moara Monacan.
Peştera...
Tu l-ai ucis, nu-i aşa?
Tu l-ai ucis?
Mama ta a făcut asta, Sarah!
În gât...
Cu săpăliga ei.
Dumnezeule! Bine.
L-am îngropat cât încă trăia!
Unde?!
Unde, Harris?
Unde? Haide, haide!
Dnă, nu aveţi voie aici înăuntru!
- Harris, unde? Unde? - Scoateţi-o de aici!
Te rog, vino cu mine chiar acum!
Dnă, dnă, pleacă, te rog!
- Harris, unde?! - Haide, dnă.
- Trebuie să ieşi. - Curtea din spate...
Statuia...
L-a îngropat în curtea din spate.
- Opreşte-o, te rog! - Unde te duci?
Apoi s-a îmbolnăvit, iar el a infestat-o.
- Ce cauţi? - Asta arată mişcat.
- Desjardins. - A cui a fost ideea asta?
Sarah, a fost ideea lui Harris?
- Asta este o nebunie. - Ajută-mă, bine?!
- Ce? - Te rog, Mia!
- Unde? Sarah, spune-mi unde. - Pe aici prin jur. Sapă doar.
- Chiar aici? - Da.
Asta este o nebunie. Săpăm gropi în pădure!
Ori ne ajuţi, ori taci naibii din gură!
Când mergea prin somn afară, încerca să-i găsească rămăşiţele.
Sau era el. El trăieşte în ea. Rahat.
- Solul... - Este diferit, nu-i aşa?
- Este afânat. - Serios?
Bine, mulţumesc.
Ar fi putut fi din cauza ploii, a umezelii...
Chiar credem că este un cadavru aici?
Trebuie să uiţi de asta.
Era un bătrân care spunea chestii nebuneşti pe un pat de spital.
Nu cred asta, bine? Nu cred asta!
Îţi promit, îţi promit
că vom căuta altundeva dimineaţă.
- O să facem asta. - Suntem la 1,2 metri adâncime.
- Nu este nimic. - Ştiu. Dar aici a spus!
Am fi putut să începem aici. Nu ştiu.
- Ar putea fi oriunde pe aici. - Exact!
- O să stăm aici întreaga noapte. - M-am săturat de asta.
- La naiba! - Nu este nimic aici.
Aşteptaţi.
Ce a fost asta?
Ce? Nu se poate. Nu se poate.
Vedeţi... Dumnezeule.
- Glumeşti? - A ajuns prima aici.
- Ce? - Cine? Ce?
Dumnezeule. Mama a ajuns prima aici.
Căutaţi urme de paşi proaspete, orice proaspăt.
Unde l-ai ascunde? Unde l-ai ascunde?
- Nu ştiu. - Nu este nimic acolo în spate.
Pot să văd printre. Nu este nimic aici.
Întreaga casă, oameni buni.
Sarah...
Înţelegeţi ce vreau să spun?!
Uneori era ea, alteori era Desjardins
şi... o face să-l păstreze.
Are o ascunzătoare pentru orice. Strânge totul.
- Are un spaţiu pentru orice. - Te urmez.
Dacă îl putem găsi... Îi locuieşte trupul.
Ea... A pus-o să-l dezgroape.
Chiar dacă Desjardins a fost îngropat în grădină,
gândeşte-te la asta, bine?
Au trecut ani de zile. Nu ar mai fi rămas nimic!
- Adică, ar fi descompus... - Aici în spate, aici în spate!
Bine, mă duc, mă duc.
Tot ce ar fi rămas din el ar fi...
- Rahat. Nimic. - Nimic.
Hei, oameni buni.
La ce te uiţi?
Nu ştiu, dar nu a plouat de multă vreme.
Nu ar trebui să fie ud. Arată al naibii de proaspăt.
Un al treilea pod afurisit?
- Eşti în regulă? - Da, sunt bine.
Îmi pare foarte rău. Alo?
Luis, du-te tu primul. Ai lumina.
- La naiba, nu! - Haide, omule...
Am mai discutat despre asta. Du-te primul, bine?
Oamenii albi...
şi pivniţele lor şi podurile lor afurisite.
La naiba! Miroase naibii urât aici sus.
- Dumnezeule... - Poţi să luminezi...
Aşteptaţi puţin. Aşteptaţi.
Dumnezeule. Ce este rahatul ăsta?
Trebuie să vedeţi asta.
Ce este chestia asta?
Nu am nicio idee. Nu atinge asta.
Mia, Mia, Mia, Mia!
Ce? ce este asta?
Ce este asta?
- Nu pot... - Iisuse.
Este înţepenită?
Lasă-mă...
- Iisuse! - Iisuse!
- Dumnezeule... - Miroase îngrozitor!
Dumnezeule, miroase groaznic, naibii.
Dumnezeule, Dumnezeule.
Ce este asta?
Dumnezeule. Dumnezeule.
Este...
- Ce? Ce? Ce? - Ce naiba ai văzut?
Ce ai văzut?
La naiba!
- El este! - Dumnezeule.
Este un cadavru afurisit aici sus!
- Dumnezeule. - Trebuie s-o facem, trebuie s-o facem!
Eu nu-l ating.
- O să o fac eu. O să o fac eu. - Eu nu-l ating.
Nu vă pot mulţumi suficient, oameni buni. Dumnezeule!
- Mergeţi, mergeţi, mergeţi! - Încet.
Dumnezeule.
Ce o să... ce o să facem cu asta?
- Ce facem? - Eu nu...
- O să-l punem aici deocamdată. - Dumnezeule.
Ce facem?
Îi dăm foc, nu-i aşa? Nu aşa a spus dr. Schiffer?
- Chiar aici? - Da!
Ziua asta devine din ce în ce mai bună.
Cadavre afurisite...
- Aţi auzit asta? - Rahat.
Se aude dinăuntru de aici.
- Ce faci? - Nu ştiu.
- Mia... - Aşteptaţi, aşteptaţi.
Nu face asta...
- Nu! - Dumnezeule! Dumnezeule!
Trebuie să ardem asta. Trebuie să ardem asta!
- Ce?! La naiba! - Te rog!
Mai este unul aici, mai este unul aici!
Intră acolo! Intră acolo înăuntru!
- La naiba! - La naiba!
Ai grijă la picioare, Luis! Ai grijă la picioare!
- Bine, bine... - La naiba!
Îmi pare rău! Înapoi.
- Asta este imposibil, naibii! - Nu ai pus suficient.
Nu ai pus suficient. Nimic, nimic!
Trebuie să împingi aia!
- O împing, o împing! - Nu, nu faci asta!
- Da, da. - Se aprinde?
- Bine, bine. - Da!
- Înapoi, înapoi. - Arzi, nenorocitule, arzi.
Acum să plecăm naibii de aici.
Ce...
Fugiţi, fugiţi, fugiţi!
Nu a ars. Nu a ars!
- A stins ceva focul! - Ce?
Depărtaţi-vă de casa asta afurisită! Fugiţi!
- Era ceva înăuntru. - Eşti în regulă?
- Aţi văzut? - Nu ştiu!
Iisuse.
- Aşteaptă. Ce ai văzut? - Sună cineva.
Aşteaptă, aşteaptă. Este telefonul tău?
Alo. Ce?
Ce? Nu.
- Dumnezeule. - Ce?
- A fugit din spital. - Nu te poţi întoarce!
Mă întorc în casă. Trebuie să-l iau.
- Sarah, te rog! Sarah! - Fă ceva, fă ceva!
Trebuie să luăm cu noi rămăşiţele.
Ea a rupt legăturile, bine? A fugit.
- La naiba. - Sarah, Sarah!
- Ce naiba s-a întâmplat? - Te rog nu te duce acolo înăuntru.
- Nu intra acolo! - Nu poţi să intri acolo.
- Dnă, opreşte-te! - Dă-te din calea mea!
Dumnezeule...
- Cobor acum. - Ce este asta?
Un paznic de jos este în şoc anafilactic.
- Trebuie să rămâi aici. - Este tratat acum.
- Pentru ce, Nazir? Pentru ce?! - Venin de şarpe!
Nu putea ajunge prea departe.
Asta este o porcărie nenorocită!
Nu faceţi tot ce puteţi! Spuneţi asta în continuu.
Toată lumea îmi spune că fac...
- Hei, calmează-te! - Aşa facem, dle.
- Ne pare foarte rău. - Vreau să ştiu!
- O să o găsim. - Vreau să ştiu ce s-a întâmplat!
- Unde este fiica mea?! - Încercăm.
Tocmai a fost raportată furată din parcare o Corolla din 2004.
Cred că se duce la moara Monacan.
Avem blocaje pe un perimetru de 8 kilometri.
Am venit un drum lung. Te implor.
- Desigur că facem asta. Eu... - Bine, bine, vin, în regulă?
Ei bine, trebuie să completeze ritualul,
nu-i aşa, cea de-a cincea fată?
S-ar duce într-un singur loc, sistemul de peşteri.
Se îndreaptă spre Muntele Monacan.
Ea este a cincea? O să completeze ritualul pentru el?
Pe ea a ales-o, nu-i aşa?
O să umplu seringile alea pe care ni le-a dat Nazir.
Uite maşina. Merge pe jos.
Urcă! Este un drum de acces pe partea cealaltă.
Suntem la jumătate. Trebuie să mergem pe el.
- Continuă. - Mergem!
Aici este drumul de acces,
aşa că suntem foarte aproape.
Solicităm întăriri la River Rouge.
Ne îndreptăm spre nord.
- Văd ceva. - Uite-le.
- Dumnezeule. - Are fata.
Toată lumea, rămâneţi în spate.
Dnă şerif Tweed, dnă şerif Tweed, am sedativul ăsta.
Dacă o puteţi ţine, pot să i-l administrez.
Bine, rămâi în spatele meu, dar fii pregătită.
- Bine. - Bine, bine, bine.
- Dnă Logan? - Linda, ai grijă.
Mă auzi? Vreau să ştii că suntem aici.
Nu vreau să te sperii.
Suntem aici să ajutăm, bine?
- Deb? - Vezi asta?
Deb, mă auzi? Sunt... sunt Linda.
- Mamă? - Fără mişcări bruşte.
Vrem să eliberezi copilul, dnă.
Vreau să te întorci foarte încet, bine?
Eşti în regulă, scumpo?
Cara, eşti în regulă? Cara, eşti rănită?
Nu îl răni.
- Este un tip amabil. - În regulă, Deb?
O să mă spele în râu.
- Deb, haide să... - Iisuse.
O să te coborâm de pe acest munte, bine?
Să nu facă nimeni mişcări bruşte.
Stai nemişcată, Deb. O să facem totul încet aici, bine?
El o să mă spele în râu.
- Să nu îl răniţi. - Da, este în regulă, Deb.
- Rezolvăm noi. - O să mă spele...
Uită-te la asta. Totul este în regulă.
Să nu îl răniţi. Este un tip amabil.
Bine, trebuie să nu te mişti deloc, încetişor...
- Eşti în regulă?! - Mamă, nu!
Eşti în regulă?
- Ia fata, fata... - O să o iau, bine?
- Haide. - Nu, trebuie să iei fata.
Am nevoie să-l coboare cineva de pe munte!
- Este în regulă? - Dumnezeule! Arde!
Luaţi maşina şerifului şi duceţi-l jos.
Luis, tu trebuie să faci asta, omule. Trebuie să faci tu asta.
- Ţi-ai pierdut minţile? - Îmi pare rău.
Nu pot... nu pot să o părăsesc pe Sarah. Nu pot să părăsesc fetiţa.
Nu ai învăţat nimic. Poftim, ia-o. Am terminat.
- Fii în siguranţă, Luis! Fii în siguranţă! - Mamă!
Am nevoie de de lumină aici!
- Cara! - Cara, scumpo, ne auzi?
- Mamă! - Cara?
Putem să ne mişcăm mai repede? Haideţi, o duce la moară.
- Trebuie să mergem. - Adu lumina aia aici.
Vin, vin. Cara?
Auzi ceva? Linişte.
Aud râul. Să mergem.
Sarah, aşteaptă.
Mamă!
Hei, Mia, luminează în dreapta.
Ce e asta?
Dumnezeule. Asta este...
Este Râul Rouge din documentar?
Ce naiba a fost asta?
Mia, ţine lumina în faţă.
Acolo sunt urme de paşi şi sânge.
Ştiu că este mama ta,
dar orice este asta, acum nu este mama ta.
- Nu, Tweedy... - Tu rămâi aici.
O să o scot de acolo, bine?
- O să o aduc afară. - Ai grijă, în regulă?
- Eşti în regulă? - Sarah, am minţit.
La început, am minţit. Am minţit în legătură cu bunicul meu.
Nu-mi pasă. Acum eşti aici.
Cara?
Cara, scumpo?
Cara, unde eşti?
Vezi ceva?
Vezi...
Linda? Linda?
Linda! Linda!
Suntem aici! Linda?
Sarah?
Vezi ceva?
Linda, unde eşti? Mă auzi?
Haide.
Nu!
Nu! Mamă!
Mamă!
Pe unde? Pe unde?
- Sarah, vin! - Mamă!
Sarah! Te urmez! Unde eşti?!
Sarah! Dumnezeule. Asta este ridicol, naibii.
Nu o să mai putem să ieşim de aici.
Mia, calmează-te. Bine? Vreau să te calmezi.
O să ne rătăcim şi nu o să mai putem să ieşim.
Ce? Ce este în neregulă cu lumina?
Bine, Mia, o să îţi dau asta...
- Dumnezeule. - Bine? Calmează-te.
- Poţi să faci asta. - Dă-mi camera! Dă-mi camera!
Haide, haide, haide! Da, da, da! Bine, am reuşit.
Sarah?
Sarah!
Vin! Unde eşti?
Nu mă lăsa aici, Sarah. Nu mă lăsa aici!
Aici înăuntru!
Ele sunt acolo înăuntru.
Sarah, nu, nu!
- O să moară. Dă-mi-o! - Nu, nu...
Atunci o să merg eu. Dă-mi afurisita de lumină.
Nu atinge nimic. Chestia asta o să se prăbuşească.
La naiba, la naiba!
Acolo înăuntru.
Poftim. Ia lumina. Poftim.
La naiba. Du-te naibii!
- Bine. - Sarah?
- Continuă să mergi. - Nu pot să fac asta!
Dă-te... dă-te de pe mine!
Este în regulă. Rămâi aproape de mine.
Bine, uite ce o să facem. O să o sedăm.
O să o înţep dacă o să pot să intru,
iar apoi când o să iasă o să fie slăbit nu-i aşa?
- Nu-i aşa? - Da, da.
Apoi putem arde rămăşiţele, aşa cum a spus Schiffer.
- O să facem asta, bine? - Dumnezeule...
Tu o apuci pe Cara, bine?
Adună-te.
Trebuie să oprim lumina camerei.
Ea o să... o să ne vadă.
- Nu vreau s-o fac. - Pot să fac asta.
Mulţumesc, mulţumesc. Bine.
Haide.
Dă-te de pe mine, mamă!
Dumnezeule...
- Eşti în regulă? Eşti în regulă? - Dumnezeule.
Haide. Cara?
- Cara? - Ce facem?
Cara!
Cara?
Mamă?
Nu, nu, nu...
Ce este asta?
La naiba! A alunecat.
Taci.
Nu ştiu, nu ştiu, nu ştiu...
Haide.
Vino pe aici, bine? Mamă?
- Bine... - Nu, Sarah. Nu face asta.
Bine, bine, mamă. Uite că vin.
Aşteaptă! Nu!
Mamă, mamă! Luptă împotriva lui, mamă!
Luptă cu el!
Sunt Sarah!
Mamă! Poţi să lupţi cu el!
Luptă cu el, mamă! Luptă cu el! Luptă cu el!
Sarah...
Împuşcă-l! Împuşcă-l!
Mamă...
Nu, Nu! Mamă!
Cara, Cara, vino aici. Haide, vino.
Mia, vino aici.
Ia-o pe Cara, bine? Ţine-o în spatele tău.
Bine, mamă, să scăpăm de nenorocitul ăsta
chiar acum. Noi două, bine?
Dar am mai încercat asta.
Nu aici, nu-i aşa, mamă?
La naiba. Începe.
Rahat!
Mamă?
- Sarah... - Da?
- Da, mamă? - Sarah...
Da, mamă.
Este arsă.
Iisuse...
Eşti în regulă?
Raportată răpită, Cara Minetti
din spitalul din Exuma
şi a condus autorităţile locale într-o urmărire teribilă...
Pacienta bolnavă de cancer, Cara Minetti se odihneşte confortabil
la spitalul general din Exuma, în această noapte,
după o răpire îngrozitoare
care a condus la moartea şerifului ţinutului Monacan,
precum şi la numeroase răniri grave
ale poliţiştilor şi angajaţilor spitalului.
În faţa tribunalului ţinutului Exuma,
unde tocmai am aflat că Deborah Logan
a fost găsită inaptă medical pentru a fi judecată
pentru crima şerifului Linda Tweed.
Starea generală a lui Logan s-a deteriorat rapid
în lunile care au trecut de la de la violenţa răpirii copilului,
lăsând-o abia putând să vorbească sau să comunice.
Stau în faţa casei familiei Minetti.
Aceasta este casa fetiţei de 10 ani, Cara,
care astăzi sărbătoreşte o zi specială,
pe bună dreptate.
Leucemia este în remisie completă,
în ceea ce mulţi numesc asta un miracol.
- Suflă, suflă! Ura! - Haide, haide, haide! Ura!
Îi sărbătorim ziua de naştere şi trecem mai departe.
- Ea este fericită şi... Da. - Este o sărbătorire.
Preferi asta sau mâncarea de la spital?
Dumnezeule. Nu îi dai bucata aia uriaşă.
M-am săturat de mâncarea de la spital.
Ce abia aştepţi să faci
când o să fii bătrână?
- Nu ştiu. - Nu ştii?
- Nu. - Ei bine, ai face bine să ai un plan.
Am unul.
Da? Care este?
Este secret.
Ei bine, îţi mulţumesc că ne-ai lăsat să venim
la minunată ta petrecere, scumpo.
Cu plăcere.
Vă uitaţi la faţa fericită şi sănătoasă
a unei remarcabile fetiţe de 10 ani.
Este o poveste incredibilă cu un final fericit deosebit.
Subtitrarea: Avocatul31-Subtitrari-noi Team