Acest film include un documentar medical editat,
scene tăiate, şi scene ale camerelor de supraveghere de la locul faptei.
Traducerea şi adaptarea: Phantom & Neoh (c) RoSA Team & Titrări.Ro Team
POSEDAREA LUI DEBORAH LOGAN
12 octombrie, 2013
Studenta la medicină Mia Hu şi echipa ei de documentare...
... se duc la Exuma, Virginia, pentru a se întâlni
cu pacientul Deborah Logan... ce are Alzheimer şi fata ei, Sarah.
O să vă placă de ele.
Ce casă drăguţă.
- Bună. - E fata ei ?
Unde parcăm ?
Aici.
- Bună. - Sunt Sarah.
Sunt Mia, am vorbit la telefon.
Te îmbrăţişez. Mă bucur că aţi venit.
Bună. Gavin şi Luis. Dau bine ?
Trebuie să dau bine.
- Arăţi grozav. - Scuze.
Vreţi să mă comport într-un fel anume ?
Fii tu însăţi.
Ignoră-i.
- Sunt invizibili. - Serios ? Va fi uşor.
- O să ne ignore. - Da.
Mama o să pară nebună, dar se preface.
E încântată. A făcut lună totul.
Mamă ? Era aici.
Aveţi banii, nu ?
Aşa scria pe fluturaş.
Da. Face parte din înţelegere.
Sanatoriul Roanoke o să ajute şi cu îngrijirile medicale.
Îmi place de Roanoke.
Are nevoie de asta.
- Desigur... Fiţi politicoşi. - Bine.
Linguşiţi-o. Zâmbiţi.
- S-a notat. - Îmi pare rău.
Aşa e ea. Mamă !
- Bună ziua ! - Harris e cu ea.
Uite-i. Au venit.
Echipa de filmare. Încântată.
Sunt pentru pre interviu. Îţi aminteşti ?
Vor să facă un film despre mine. Nu-i aşa ?
- Ce spui de asta, Harris ? - E o idee bună.
O să vedem.
Sunt o gazdă nepoliticoasă ?
Ia tu asta. O să-mi iau astea.
Îmi place că are scop educaţional.
Asta mă interesează.
Nu vreau să fiu exploatată.
Nu vreau să fiu un subiect media.
Nu, dnă Logan.
Şi bunicul meu avea Alzheimer. Nu e doar o notă.
- Îmi pare rău. - Da.
Sunt o persoană liniştită.
Şi...
M-am răzgândit.
Caută pe altcineva. Îmi pare rău.
Ştiu că drumul a fost lung,
dar nu sunt candidatul potrivit.
- Mamă ? - Ce-ai spus de bunicul tău ?
Credeam că bunicii tăi sunt în Noua Zeelandă acum.
I-am dat un ghiont.
Dacă vrei să păstrezi casa...
... fă-i un sacrificiu.
- Tu îmi vorbeşti mie de sacrificii ? - Da.
M-am răzgândit. Îmi pare rău.
Omoară-mă ! Fac o dezminţire.
Nu vreau asta.
Nu sunt falite ?
E în urmă cu ratele, dar nu o vinde.
Sarah e într-o situaţie dificilă.
Încerc să te ajut.
Nu plânge.
Ne vom descurca.
Ne trebuie banii.
Purtaţi-vă frumos. E în vârstă.
O săptămână mai târziu
- Bună. - Bună.
- Ce mai faci, Sarah ? - Mă bucur enorm că aţi venit.
Bun venit.
Nu credeam că o să veniţi aşa repede.
Vrem să surprindem totul.
- Pictez acum. - E uimitoare.
E doar un hobby. Nu sunt un pictor. Vă pricepeţi.
Ştiam numele păsării ăsteia.
Pare o cinteză cu coadă albastră. Eşti pasionat de păsări ?
- Nu pune mâna. - Poate că aşa e.
- Cristal din Bavaria ? - Nu-l atinge.
Nu mai atingem.
Eşti curios, nu ? Vrei să atingi totul.
Aveţi un Starbucks în oraş ?
Nu.
E camera Sarei.
E camera ei de când era mică. Îi plăceau maşinile.
Am vrut s-o las aşa. Îi plăcea baseball-ul.
Nu aveam voie aici.
- Ţi-ai găsit camera. - Asta ?
E o saltea gonflabilă. Îmi pare rău...
E mai rustic, mai sărăcăcios.
- Mulţumim. - Mulţumesc.
Mulţumim.
Tu stai în altă cameră. Fetele nu stau cu băieţii.
Băieţi, staţi acolo şi închideţi uşa.
- Deborah. - Da ?
Mulţumesc pentru ospitalitate. Apreciez.
- O să ne distrăm, nu ? - Da.
Bine. Al mătuşii Edna...
- Uimitor. - Ce-i asta ? Mobila de dormitor.
- Ai grijă. - Ştiu.
Aici îi e locul.
- Ai fost vreodată în Germania ? - Niciodată.
- Am vrut dintodeauna... - Ai fost.
Nu mai ţii minte ?
- Trebuie să fi fost... - Îţi aminteşti ?
- A fost multă vreme de atunci. - Da.
Ai fost acolo şi ţi-a plăcut. Îţi aminteşti ?
Alzheimer nu afectează doar pacientii.
Teza mea de doctorat demonstrează că nu doar afectează pacientul,
însă are şi o influenţă psihologică asupra lui.
Alzheimer-ul apare când fragmente anormale de proteine
se strâng în hippocampus, omorând neuronii.
Boala afectează apoi partea din faţă a creierului,
distrugând abilităţile de gândire logică.
Apoi, atacă aria senzorială provocând halucinaţii oribile.
În cele din urmă, şterge amintirile vechi.
În ultima fază, Alzheimer-ul distruge partea creierului
responsabilă de inimă şi sistemul respirator.
Când nu mai poate înghiţi, moarte e aproape.
Dă-o jos. E o geacă militară...
- Ce spuneţi ? - Da.
Nu eşti de acord ? Te îmbraci frumos.
Bine.
- Gata. - Perfect.
- Mulţumită ? - Da.
- Grozav. - Cămaşa e a tatălui tău ?
Cred că am momente scurte în care uit.
Pun pâinea în prăjitor, sare, şi o pun iar înăuntru.
Se prăjeşte de două ori. Mare lucru !
A lăsat şi aragazul aprins.
A ars mobila şi peretele.
Bunica ta era îngrozitoare. Lăsa oala pe foc până se topea.
- Era un indiciu. - Poate e ereditar.
Bine. Era un indiciu.
Deborah arăta semne de A.I.C.,
Alterarea incipentă a abililităţilor cognitive.
Printr-o serie de teste, am diagnosticat cu o precizie de 95%
că era în primele faze ale bolii degenerative Alzheimer.
Cum a reacţionat ?
E îngrozitor. Pentru oricine.
Deborah e o luptătoare.
După moartea prematură a soţului ei, Dennis,
care suferea de embolism pulmonar,
Deborah a fost nevoită s-o crească singură pe Sarah.
S-au mutat...
şi s-a angajat la o companie de preluare a mesajelor în Exuma.
Eram profesionişti.
Se folosea un serviciu de preluare a mesajelor.
Toţi credeau că o luase razna.
Trebuia să te cresc.
Mama face întotdeaua ce îşi propune.
Eram punctul de legătură.
Mă sunau doctori, avocaţi, primăria, toţi.
Ştiam cine pe cine înşală...
Ştiam ce petreceri se dau, îi ştiam pe beţivani...
A trebuit să ţin multe secrete.
Ai vrut.
Trebuia să aibă încredere în mine.
- Adevărat. - Aş fi rămas fără serviciu.
Se pare că Deborah nu se lasă înfrântă de boală.
27.96 $.
27... să văd.
Ăsta e măruntul.
- Dă-mi bancnotele. - Bine.
Sarcinile zilnice sunt o povară,
deoarece abilităţile gândirii sunt afectate.
Nu s-a făcut.
- O pun aici. - Mulţumesc.
E bună ? E dulce ?
Da, e bună.
Se simte vanilia ? E secretul meu.
E o luptătoare. E curajoasă şi sufletistă.
Dar cum poţi lupta cu asta ?
Fac puzzle-uri, rebusuri...
ridic greutăţi. Fac tot ce am citit
pentru a întârzia evoluţia bolii.
Nu există leac.
Când sunt în mijlocul unei sarcini şi mintea îmi joacă feste,
nu există cuvinte pentru a descrie ce tulburător este.
Debbie e în grădină.
Focalizez.
Încet.
Ce...
Luis, trebuie să montezi imaginile.
- Te joci ? - Eu...
Mi-e foame.
Ţi-e foame ? Să luăm prânzul.
Mia ? Prânzul ?
Să nu vorbesc ? Să-mi ţin respiraţia ?
Nu contează... Tensiunea...
- Adică... - Ce ?
Ştii că stresul ucide, nu ?
Plănuiesc să mor de ciroză pulmonară, bine ?
Cum doreşti.
Lasă cuţitul jos. Uşor.
Nemernicule. Te ajut să găseşti ce ai pierdut. Lasă-l jos !
Uşor !
- Lasă-mă ! - Unde e lopata mea ?
- Nu e la mine. - Ba da !
Să-mi trag una !
Nu ţi-am luat lopata !
Am nevoie de lopată !
Dă-te jos.
Unde e ?
Fir-ar să fie !
Lopata mea !
Verifică la etaj. #
Bine.
Nu sunt bine deloc.
- Scuze. - Nu ştiu ce s-a întâmplat.
Luis, dacă nu încetezi...
Mă duc s-o verific.
Normal.
Retro.
Luis ! Da.
- Asta e ? - Da, era în congelator.
Nu te-ai uitat acolo.
Mamă ?
Ţi-am găsit lopata.
Vrei să te aşezi ?
Vrei să vorbim ? Te rog.
Mamă ?
Mă sperii.
Băga-mi-aş !
- Chemaţi ajutoare. - Dumnezeule ! Cineva...
I-am făcut o tomografie.
M-am uitat peste vechile analize...
Boala s-a extins şi în alte regiuni ale creierului.
Nivelurile de beta-amiloid... sunt ridicate.
Nu înţeleg.
Ne consultăm şi cu alţi specialişti.
Înseamnă că...
mama ta e în faza intermediară.
Ai spus că în 3 ani sau mai mult.
Cum e posibil ?
- E agresivă, Sarah. - Se pare că da.
Voi fi şi eu aşa.
Voi creşte doza de Donazepil..
şi o voi stabiliza.
Ziua 15
Ţine asta.
Vrei în faţă sau în spate ?
- În faţă. - În faţă.
Sunt oripilată.
Nu credeam că o să mă adresez cuiva în felul acela.
- Îmi cer scuze. - E în ordine.
Ce frunze frumoase. E toamnă.
Cum adică unde îi e mai bine ? Are o casă.
Ce fel de casă ?
La nebuni ?
S-o ţină legată ?
Să pută a urină ? Acolo dai colţu', prietene.
Asta e o casă. Îi place casa asta.
Urăsc tricoul ăsta.
- De ce nu porţi o bluză ? - N-am.
Şi eu mă bucur să te revăd. Mi-ai lipsit.
Şi eu, dragă.
- Cum ţi-e gâtul ? - Harris, mersi pentru ajutor.
E bine.
Ţi-am spus că nu ai voie aici.
N-am ştiut.
Te implor.
Pentru.
Pentru...
Nu.
Creierul lui Deborah e ca panoul de preluare mesaje.
Pleacă.
Sinapsele afectate
sunt ca liniile scoase din mufă, îşi pierd rolul.
Odată cu pierderea memoriilor
devine tot mai evident că nu poţi scăpa.
Poţi doar să treci mai departe, cu demnitate.
Sarah a găsit o metodă de a rezista.
N-am de ales.
E încăpăţânată. Nu vrea s-o ajut.
Firma de mutări vine luni.
N-am putut să-i spun adevărul iubitei mele.
I-am spus că mă întorc acasă pentru câteva luni.
N-am putut să-i spun adevărul.
Puteţi să beţi.
De mult n-am mai stat afară, noaptea. Nu-i rău.
Serios ?
Da. E frumos.
Amuzant.
De ce ?
E ciudat. Eşti bine intenţionat.
Mama...
M-a trimis la Richmond în '76. Un internat.
- Serios ? - Aveam 10 ani.
M-a prins în garaj.
Mă încălzeam pe timp de iarnă.
Mă sărutam cu Annie Phelps.
Nu ştiam ce facem.
Mama o luase razna, se înroşise...
M-am simţit prost.
În fine.
Pentru copilăriile nasoale.
Da.
Da, şcoala catolică.
Uram uniformele.
Nu mi-au plăcut niciodată rochiile.
Tabloul Concepţia imaculată.
Eşti un catolic sadea, nu ? Deb te-ar adora.
- Ce-a fost asta ? - Mă duc să verific.
Bine...
Deb ?
Sarah ?
Deb ? Eşti bine ?
Stai în beznă, grozav.
Deborah ?
Meştereşti ceva în toiul nopţii ?
Crede că e un hoţ înăuntru. Un tip în grădină.
Nu-i nimeni.
Doar o căprioară.
Are senzori de mişcare prin casă.
Aşa.
Iar baţi ferestrele în cuie !
Nu o confrunta.
Am verificat baia de la etaj. Nu-i acolo.
A dispărut.
Ne-am dus la culcare. M-am uşurat.
Nu era la baie.
Vă mulţumesc.
Deb.
Mamă.
Mamă, nu mă joc.
Tare.
Sarah ?
Fir-ar !
Să-mi bag.
Ce faci ?
Mamă ?
- Lasă-mă. - Ascultă-mă.
- N-o atinge. - În regulă.
Dumnezeule !
Mamă.
- Înapoi. - Calmează-te.
Daţi-i spaţiu.
E totul bine acum.
În regulă.
Spune-mi dacă e prea cald.
Cum e ?
E...
bine ?
Ne-ai speriat.
Îţi aminteşti ?
Nu-ţi aminteşti, nu ?
E în regulă.
Fata mea urăşte manichiura.
Sarah ?
În regulă.
Nu-şi curăţă unghiile.
Ţi le curăţăm pe ale tale.
Vor fi perfecte iar.
Am transferat nişte imagini înainte s-o apuce criza pe Deborah.
- Bine. - La 02:58, nu ?
- Da. - Uită-te la asta.
- Ce face ? - Ai răbdare.
E somnambulă ? Da.
Am mai văzut somnambuli.
Care-i codul ? Nu există decalaje.
Probabil a folosit un scaun.
- Pe bune ? - Spun că...
- Nu se vede. - Arată-mi-l.
Nu există pauze.
Da.
E imposibil, nu ?
Nu e normal. Nu e un caz normal de somnambulism...
Am mai văzut-o, dar nu aşa.
Îi va creşte doza medicaţiei.
Poate ajută. Nu ştiu.
Sper că da.
Uite-l pe Harris.
Spune-le să... nu mai filmeze o perioadă.
Să se calmeze. Da ? Da.
Ne trebuie banii. Poate... nu ştiu. A cedat.
Nu-ţi face griji.
Te ajut eu cu grădina.
- Ai grijă de ea. - Mulţumesc. Rămân datoare.
Cu plăcere.
Te-ai urcat pe aragaz, nu ?
Iar dai foc la bucătărie ! N-ar fi prima dată !
Mare brânză.
Nu plec nicăieri...
Uită-te la mâinile tale. La gâtul tău.
Îţi faci rău singură.
Întoarce-te la Richmond.
Ştiu că ţi-e dor de fata aia.
Du-te. Eu sunt bine.
Ziua 24
E bine, Luis ?
Da.
Poftim !
O să-ţi montez un microfon.
... o să-ţi montez...
microfonul. Gata.
Frumoasă cămaşa.
Nu văd cablul.
- Îl mut. - E bine.
Cum te simţi ?
Mă simţeam straniu, dar mi-am revenit.
Acum, totul e bine.
Deb, vrem să-ţi arătăm nişte imagini.
Cine e ?
Eu sunt ? Ce fac ? E necuvincios.
De ce nu m-aţi oprit ?
Am încercat, dar ai trăit o fugă psihogenă.
Aveai halucinaţii.
A fost îngrozitor.
Nu te puteam opri din săpat.
Săpai gropi.
Când te-am adus în casă, plângeai.
Dumnezeule.
Continuă.
- Mamă ? - Îmi pare rău.
Îmi spuneai să nu răspund la telefon. Nu suna.
Ce ai ?
Sarah ?
Ar trebui să ne oprim.
Nu.
- Mamă, opreşte-te. - Sarah.
Mamă, opreşte-te. Nu.
- Eşti bine, Gavin ? - Mamă, eşti bine ?
- Ea e bine ? - Sarah.
- Sarah ? - Sunt aici.
Vei simţi o ciupitură.
Nu te mişca.
Acum.
E aproape gata.
Nu te mişca !
Bravo.
Nu te mişca !
Gata.
În următoarele săptămâni doctorii
au încercat să găsească o explicaţie.
În ciuda procedurilor dureroase,
analizele au dus la şi mai multe întrebări.
O infecţie îngrozitoare s-a dezvoltat,
ducând la deteriorarea pielii lui Deborah.
A umblat cu metale grele ?
Are grijă de grădină.
- N-avem iederă otrăvită. - Aveţi pesticide sau fertilizatori ?
O linie verticală, un T. Cuburile albe.
Nu te grăbi.
- Nu pot. - Orice poţi face.
Încearcă.
Am încercat.
Poţi să... Nu te scărpina.
Opreşte-te, Deb !
Deborah, te rog !
Am suspectat o formă a dermatitei,
sau o alergie la vreun medicament,
deoarece această afecţiune nu e asociată cu Alzheimer.
Deşi, când sistemul imunitar e compromis,
apar şi alte infecţii.
O să ne ajute nişte specialişti de la Richmond.
Au ajuns deja ?
Da.
Fir-ar.
Ziua 41
- Sarah. - Bună !
Ai auzit ?
- Ce e asta ? - Deborah.
- E cineva ? - Intră.
Prindeţi-i picioarele.
Nu te poţi înţelege cu ea !
Să plecăm !
Înghiţea ceva.
Ai foarfeci ?
De ce trebuie să facem asta ?
- S-ar putea să le înghiţi. - Eu...
- Nu ? - Prostii.
Gata.
În regulă, Louis.
Spuneai să nu mă joc cu sculele tale.
Unde eşti acum ? Ţi-o tragi cu viperele,
sau şerpi... sau cum le-o mai zice.
Am crucea mătuşii Bonnie.
O pun la geam.
Da.
Ce... ?
Cucoana asta are probleme.
Ai lăsat uşa deschisă.
E o fereastră închisă.
O fereastră deschisă, Mia.
Da, şi ?
Ce ?
Ar putea fi orice. Curentul.
Dacă vă e frică de o femeie care-şi pierde minţile, bine.
Vreau dublu. Sau plec.
Plec.
- Pa. - Bine.
Vreau şi eu.
Vise plăcute.
Bine.
Dumnezeule.
E tare !
Visam frumos.
Ce-i zgomotul ăsta ?
- Nu. - Ce ?
S-a luat curentul.
Nu e telefonul.
E panoul telefonic al mamei. Sunteţi bine ?
- Mă duc s-o verific pe mama. - Bine.
- Gav, unde te duci ? - Nu ştiu, Mia.
- Să-mi fac un sandviş. - La naiba !
Mama nu e în cameră.
Mamă !
Crezi că e la panou ?
Mamă !
Fir-ar.
Ce dracu ?
Ce ?
La naiba.
Ce e sunetul ăla ?
Ce e asta ?
De acolo.
Ce-i asta ?
Crezi că e acolo ?
Nu.
Uşor.
Vezi ceva ?
E ceva ?
Nu.
Dumnezeule.
Mamă ?
Uşa aia e mereu încuiată. Intră primul.
- Ce ? - Da.
De ce ?
La naiba.
În regulă.
Ce mama dracu' ?
Nu e normal.
Hei.
Ce ? Dumnezeule !
Ce naiba ?
Dumnezeule !
Sarah.
Ajută-mă.
Mamă, te rog.
Doamne !
Iisuse !
Mamă.
Sunaţi-o pe Dr. Nazir.
Linişteşte-te.
Calmează-te.
E în regulă, mamă.
Gata.
Respiră...
Pupilele sunt dilatate. E bine.
Vreau apă.
Trebuie să respire normal.
Gata, gata.
Ştiu, mamă.
Respiră cu mine.
Semnele vitale sunt bune.
Creierul nu e afectat.
Funcţiile motorii sunt în regulă.
- Are nevoie de odihnă. - Bine.
E un sedativ cu efect temporar.
- În regulă ? - Da.
E sigur.
Trebuie legată.
- 337, încontinuu. - Asta ?
Întreab-o.
Încearcă să-şi aducă aminte de cineva.
Nu va renunţa.
Dacă susţin asta...
O să-şi revină ?
M-ai rugat să filtrez zgomotul panoului.
Am făcut-o.
Se auzea zgomotul camerei de supraveghere.
Se auzea ceva în păsărească.
Am modulat inflexiunile.
Nu e în raza acustică,
l-am împărţit,
şi l-am tradus pe internet.
Şarpele te va elibera, copilă.
Fii a cincea.
- Cine e asta ? - Fii a cincea.
E mama ta. E în franceză.
Spune ceva despre şerpi. Să fie a cincea.
E în franceză. Am traducerile. Mama nu ştie franceză.
Te voi spăla în râu.
Nu-mi pasă dacă vorbeşte în franceză.
M-a năucit. E fişierul care trebuie ? Da. Sângele tău va hrăni râul.
Închide.
Vorbea în franceză, Harris.
Era la panou... bolborosea despre râuri şi mori de apă...
Uită. Mergi mai departe.
O exploatează şi o folosesc.
- Aşa fac cei de teapa lor. - Ce ai ?
Dacă vă trebuie bani, îmi vând tractorul.
Sau maşina.
Scapă de ei.
Altfel, o fac eu.
Ai înţeles ? Ascultă.
Încearcă să ajute, nu-i aşa ?
Încet.
Rahat, cum sunt mansardele ?
Pe telefonul tău arată că sunt aici.
Nu, stai, stai.
Bingo. Da, asta e.
Cu siguranţă e ceva înăuntru. Auzi ?
De parcă ar fi sigilat.
E în spate. Stai, stai.
Am găsit. Gata.
Ai grijă.
Rahat. Aici este.
Da, aici este 1971 şi 1972.
- Dar nu există niciun client. - Aşa e.
Asta-i rar. Mama cerea foarte multe.
Mama era genul care ţinea oamenii la distanţă.
Jack 337. Aici nu e nimic.
- 336. - Da.
- 336 continuă şi după... - 338.
Ce-i asta ? Ce faci ?
Singura pagină care ne interesează este cea ce lipseşte. A fost ruptă.
Sarah, Deb are cărbune în casă ?
Da. În camera de artă.
Mia, ai un carneţel ?
Pui puţină presiune. Aici.
Chiar aici sus.
Bine. Începem.
Asta.
- Ce ? - Haide.
Pare a fi o chestie gen Scooby Doo.
Asta-i incredibil.
- 337. - Glumeşti, nu ?
Super, Luis. Cât de deştept.
Ce-i asta ? E un D ?
Djar.
DJ-Radin ?
Desjardins.
Cine-i ăsta ?
Un pediatru local care se presupune că a ucis nişte fete din zonă.
A dispărut la începutul anilor 1970.
Da, eram tânără, dar încă îmi amintesc multe.
A fost dat la toate televiziunile.
Nu ţi-a spus niciodată despre tipul ăla ?
Nu. Adică, era oribil.
Ăsta-i un documentar, dacă doreşti...
Nu pot să cred că n-am auzit niciodată despre numele ăla.
Nimeni n-a fost închis pentru crimele aceastea oribile.
Molima din Exuma care s-a abătut acum doi ani
a lăsat patru fete moarte.
Adolescentele au fost găsite cu urme de muşcături de şarpe pe frunte.
Cadavrul a fost devorat
şi urme de venin de la un şarpe cobra a fost găsit în corp.
Criminalul a reconstituit
un ritual de sânge mohican specific,
simbolul însemnând că este consumat de o cobră.
Alegerea minelor mohicane nu a fost la alegere.
Construit pe un sistem de peşteri sacre ale nativilor
care trăiau la râul Rouge.
Fetele au fost sacrificate în prima parte a menstruaţiei.
Le-au numit "Florile însângerate".
Sângele a fost oferit de mohicani diavolului în schimbul imortalităţii.
Şi exact când doctorul pleca,
îşi întoarce atenţia către caz.
Henri Desjardins este foarte cunoscut şi respectat.
Lucrează des ca şi voluntar.
Şi o lună mai târziu dispare,
un vânzător de ziare sună la poliţie
spunând că vine un miros ciudat din acea clădire.
Mirosul era extrem de oribil.
Era sufocant.
După care am văzut şerpii. Peste tot.
Cu sutele, de toate tipurile.
Boa, cobre,
totemuri mohicane, cărţi de ritualuri.
Henri Desjardins avea motive ascunse.
Murea. Avea boala Lou Gehrig.
Înţelegi cât de epuizantă este această boală, nu ?
Ritualul mohican cere cinci victime ca să ajungi la imortalitate
şi să eliberezi de corpul uman,
dar până acum sunt patru victime.
Nu a terminat ritualul.
Poate că şi-a schimbat părerea. Nu ştiu.
Cu toate că s-a făcut o căutare masivă între cele două graniţe,
Desjardins n-a mai fost găsit niciodată
şi reşedinţa lui a devenit celebră.
Unii spun că a fugit iar în Quebec.
Alţii, spun că s-a sinucis.
O voi întreba.
Da.
Îţi aminteşti de cineva pe nume Henri Desjardins ?
Era pediatrul local
acum mult timp în urmă.
Acel nume.
- Da. - Da ?
Acel nume îmi sună cunoscut.
Era un client de-al tau sau ?
Nu ştiu.
Cred că da.
A dispărut acum mult timp.
Acum 30 de ani...
Nu este dispărut.
E mort.
De unde ştii, mamă ?
Ucis...
Ucis ?
Mamă ?
Sarah, eu sunt. Ai nevoie de ajutor ?
- Stai cu ea, sună la ambulanţă. - Ce se întâmplă ?
- Stai cu ea. - Luis, ce s-a întâmplat ?
Doamne, Deb.
Dumnezeule ! Deb.
Vocea s-a schimbat, şi-a schimbat tonalitatea,
în timp ce corpul său aparţine altcuiva.
Are toate simptomele de tulburare de personalitate.
Hai să facem nişte teste. Şi la piele ?
Testele au arătat negativ la ihtioză.
Încă investigăm.
A vomitat viermi.
Mama ei este horticultoare, nu ?
Spune că a încercat să înghită obiecte.
Putem să nu vorbim serios.
Se duce în grădină, şi înghite câteva plante.
Ce-aţi spus, domnule ? Domnule, nu vă puteţi duce acolo.
Veniţi.
E vecinul tău, Harris.
Evident că-l recunoaşte.
Desjardins era clientul ei, Harris.
Nu încerca să mă duci de nas. De ce se poartă...
Nazir ne-a spus asta.
Vorbeşte franceza. E obsedat de tipul ăsta.
Era clientul ei.
Tâmpitule. Stai puţin.
Credem că Harris s-a dus s-o protejeze pe Deb.
Dar dacă încercă să se protejeze ?
El a spus că a fost intervievat de către poliţişti.
Uite un articol ce l-am găsit.
"Martorii l-au văzut pe Sredl la reşedinţa Desjardins...
şi la locul crimelor".
Nu pricep. Ce vrei să sugerezi ?
După dispariţia lui Desjardins.
Mia, fii serioasă ?
Dacă Sredl, din nu ştiu ce motiv,
a vrut să salveze acele fete şi l-a ucis pe Desjardins.
După care Deborah, cea mai bună prietenă a lui
a trebuit să se ascundă şi să ţină secretul
şi să-l ascundă foarte adânc...
Cum că o molimă este necesară ca să o aduci la suprafaţă.
Glumeşti ! Se spune că a dispărut.
Nu se spune nimic cum că e mort.
E subţire ca o hârtie.
Putem comanda cina ?
Da, de ce nu iei telefonul şi să cauţi un magazin ceva ?
Ceva cu salată.
Un loc cu salată în "metropola" asta înfloritoare.
Am încredere că voi găsi un imperiu de salate.
Ce-a fost asta ?
Cred că a venit de afară.
Normal că a venit de afară. Ce naiba a fost aia ?
E un bărbat acolo. E un bărbat acolo.
Taci. Dumnezeule !
Voi închide luminile. Stai ghemuită.
Luis, închide ferestrele.
- E Harris. - Ce ?
Gavin, nu-mi găsesc telefonul.
Cum de nu e aici.
A înregistrat... Dumnezeule !
Gavin, închide fereastra.
Tu...
Adresa ! Vreau să raportez că se trage cu arma.
- Calmaţi-vă. - Trage.
- Care-i adresa ? - Pine Hollow, numărul 51.
Opreşte-o.
Ce faci Harris ?
Bună seara.
Am înţeles că faci puţin... tir.
A încercat, dar mi-a stat o dubiţă în cale.
Cât ai băut Harris ?
Nu mult. Doar câteva beri.
De ce nu laşi arma jos ?
Dl Sredl îşi va petrece noaptea într-o celulă.
După cum am spus, puteţi depune plângere.
Da, normal că trebuie să depunem plângere.
Gavin, am spus că voi găsi o soluţie.
Bine, spune-mi când vă veţi decide.
Am auzit în oraş nişte zvonuri.
Că mama ta se automutilează.
Da... Dar...
Pot face ceva ?
Ştii că se întâmplă lucruri ciudate.
Vrei să te muţi aici ?
Asta ar putea ajuta.
Adică, suntem doar eu şi echipa ajută...
- Mă cunoşti. - Da.
Dacă vrei să vorbim...
Oricând, Sarah.
Ştie că sunt aici pentru tine.
Luis, vorbesc ceva, ia camera din faţa mea.
- Putem vorbi... - Nu mai e nimic de discutat.
Am plecat, asta fac.
Porneşti un proiect ca ăsta după care îl laşi la jumătate baltă ?
- Dacă este vorba despre fereastră... - Nu-i vorba despre fereastră.
Aia doar e cireaşa de pe tortul ăsta nenorocit.
Ce s-a întâmplat cu tabloul telefonic ?
Şi care-i faza cu deschiderea şi închiderea ferestrei ?
Nenorocita levitează.
Gavin, trenul de est pleacă. Ultima strigare, tovarăşe.
Ai nevoie de salariul ăsta la fel de mult ca şi mine, tovarăşe.
Luis ştie cum să joace în echipă.
Duceţi-vă dracului amândoi.
- Gavin. - Gavin, eu... Ei.
Ne vedem mai târziu, prietene.
Bună, Sarah. Vrei ceva de mâncare ?
Rahat. Mia ?
Mă duc după Nazir.
N-am înţeles ce s-a întâmplat.
Nu m-am dus decât până la sala de mese.
M-am întors şi femeia...
Nu înţeleg de ce acea femeie...
Am luat legătura cu spitalul.
Credem că este încă în această clădire.
Ştiu. O vom găsi. Calmează-te.
Ce au de gând, să-mi găsească fiica şi să mi-o aducă ?
Paza, pacientul a dus fată într-o zonă interzisă.
Probabil în bucătărie.
Deborah ?
Aici nu e nicio lumină. Ai grijă.
Deborah ?
De ce ?
De ce ar aduce-o aici ? Cine e ?
Nu ştiu. Când era transportată la terapie intensivă,
a văzut fata şi i-a şoptit ceva.
Nu-i nimic aici.
Hai să ne uităm aici.
Bine.
Ale naibii interferenţe.
Nu e acolo, prietene. Am verificat deja.
Acum îmi spui ? Idiotule !
Deb ?
Deborah ?
Deborah, mă auzi ?
Vreau să mă asculţi, bine ?
Ştiu că este prietena ta.
Şi o poţi vizita oricând.
Bine, Deborah ?
Dar trebuie să-i dai drumul la mână.
Poţi să vii s-o vezi când doreşti, bine ?
În regulă.
Ţine-o.
Unu, doi. Ţine-i mâna.
Încerc.
Ţine-o, ţine-o.
Haideţi să vorbim afară.
N-am vrut să vorbim despre asta acolo.
O pot binecuvânta pe mama ta cu ulei.
O procedură de exorcism este ceva ştiinţifico fantastic, Sarah.
Şi eu am crezut la fel. Încă mai cred asta.
- Dar se merită să încercăm. - Ştiu.
- Am încercat totul. - Te-am înţeles.
Totul. Nici nu-ţi dai seama.
Sarah, e ceva ce eu nu fac.
Trebuie să ştii pe cineva.
Un mentor... pe orcine.
- Trebuie să mă ajuţi. - Trebuie să accepţi asta.
Serios.
Se petrece ceva aiurea acolo.
Mai e cineva acolo.
Harris ce caută aici ?
A vizitat-o în ultimele trei zile.
Mai lasă-l şi tu în pace.
L-am contactat pe profesorul de antropologie
care a studiat cazul de la râul Rouge.
Eu sunt Mia. Am vorbit cu dv la telefon.
Mulţumim că ne-ai acordat acest interviu.
Ea este Sarah Logan. Şi el e Luis, cameramanul meu.
- V-am spus că vom filma. - Luaţi loc.
Am încercat să fac baie în râu.
Cea mai logică explicaţie a ce s-a întâmplat
este că mama ta este obsedată
de un om negru din presă
încât crede că este Desjardins.
Cu tot respectul, domnule, cred că asta e mult mai mult.
De asta suntem aici. Pentru a ne ajuta.
În fine, noţiunea de paraziţi spirituali
există în multe culturi şi în diferite incarnaţii.
Masai, inuiţi, aborigeni.
Convingerea este că o minte slabă este susceptibilă de invadare
unor entităţi răzbunătoare căutând o gazdă.
Copiii şi bătrânii sunt cei mai vulnerabili,
şi cei bolnavi.
Locuind în Bantu,
am văzut o tânără mamă
atât de extenuată văzându-şi copilul mort de febră tifoidă...
Da ?
S-a ţinut de corpul ei mai mult de o lună.
Dumnezeule !
A luat-o razna. Am încercat s-o ajut.
Nu aveai cu cine te înţelege.
Şi-a asumat caracterul copilului,
personalitatea sa, vocea sa.
A devenit el.
Două luni a durat totul până vraja a fost ruptă.
Cum a fost ruptă ?
Cu ajutorul unui vrăjitor.
Un şaman a venit şi a ars corpul copilului.
L-a făcut cenuşă. Purificare prin foc.
ZIUA 60
Uşa.
Nu-i nevoie să faci asta.
Nu, nu, Debbie.
Ucide-mă.
Asta nu poate fi de bine.
Luis.
Stai. Stai.
Nazir mi-a spus că s-a întâmplat ceva cu Harris.
Calmează-te. Respiră adânc.
Bun, totul e bine. În regulă. Calm.
- Tată. - Nu puteţi fi aici.
- Sunt fiica sa. - Ne pregătim de operaţie.
Ştiu şi apreciez asta.
Numai puţin. Vă implor. Mulţumesc.
Tată.
Deb...
Dacă... Ce ?
- Ascultă-mă... - Grăbeşte-te.
Am auzit că Desjardins în acea cutie...
Că va fi...
Că va fi a cincea victima.
Moara mohicană.
Peştera...
L-ai ucis, nu ? L-ai ucis ?
Era mama ta, Sarah !
L-a lovit în gât... cu o lopată.
- Dumnezeule ! - Bine.
- L-am îngropat de viu. - Unde, Harris ?
Spune-mi...
- Doamnă, nu puteţi fi aici. - Harris, unde e ?
Doamnă, vă rog să veniţi cu mine. Chiar acum.
Harris ! Unde e ?
Grădina din spate... Statueta.
- Mia, opreşte-o, te rog. - Stai, unde te duci ?
S-a îmbolnăvit şi s-a contaminat.
- Ce cauţi ? - Pare desprins.
Desjardins.
A cui a fost ideea ? A lui Harris, Sarah ?
- Asta-i nebunie. - Ajută-mă.
De acord ? Te rog, Mia.
- Unde e ? Sarah, spune-mi unde e. - Aici e bine.
Asta-i nebunie. Săpăm gropi în pădure.
Ne ajuţi ori taci din gură.
În timpul unei crize de somnambulism, a încercat s-o găsească.
Rămăşiţele. Sau el. Probabil o poseda.
- Rahat. - Acest sol.
Este diferit, nu-i aşa ?
- Este afânat. - Bun. Mulţumesc.
S-ar putea să fie de la ploaie. S-ar putea să fie de la umezeală.
Chiar crezi că aici se află un cadavru ?
Trebuie să plecăm.
Un bătrân spunea tâmpenii pe un pat de spital
Nu prea cred, bine ? Nu cred !
Îţi promit că vom căuta în altă parte mâine dimineaţă.
- O să continui. - Aici nu este nimic.
Ştiu, dar aici a spus că trebuie să fie.
Cred că putem începe de aici.
- Ar putea fi oriunde. - Exact.
- Vei sta toată noaptea aici, bine ? - Am obosit.
- Aici nu este nimic. - Stai.
Ce a fost asta ?
Nu se poate ! Nu se poate !
- Dumnezeule ! - Glumeşti ?
- A venit mai întâi aici. - Ce ?
- Cine ? Ce ? - Dumnezeule !
Mama a fost înainte aici.
Uită-te după urme recente. Câteva lucruri grozave.
- Unde l-ai ascunde ? - Nu ştiu.
Înţeleg, dar aici nu se află nimic.
Căutaţi prin toată casă.
Înţelegi ce vreau să-ţi spun ? Uneori era ea însăşi.
Uneori era Desjardins. El o controla.
Avea o încăpere pentru orice. Este o colecţionară.
Are un loc pentru orice.
Trebuie să-i găsim cadavrul.
Dacă a fost îngropat în grădină, gândeşte-te...
După atâţia ani, n-ar mai exista nimic.
Se putea descompune, n-ar fi rămas nimic...
chiar deloc...
- Rahat, nimic. - Nimic.
Băieţi.
La ce vă holbaţi ?
N-a mai plouat de mult timp. N-ar trebui să fie umed.
Arată destul de rău.
Acolo e nenorocitul de pod ?
- Eşti bine ? - Da, sunt bine.
- E cineva ! - Luis, du-te înainte, ai lumină.
- În niciun caz. - Hai, frate ! Dă-i drumul.
Urăsc albul, pivniţele şi rahaturile astea de mansarde.
Rahat, ce pute !
Poţi lumina...
Stai puţin. Doamne, ce naiba e rahatul ăsta ?
Trebuie să vezi asta.
Ce-i ăsta ?
Nu ştiu. N-o atinge.
Dumnezeule mare.
Mia, Mia, Mia, Mia.
Ce-i asta ?
Ai grijă.
S-a înţepenit ?
Iisuse.
Miroase a rahat.
Doamne, ce miros oribil.
Dumnezeule mare ! Dumnezeule ! Bine.
Ce-i asta ?
Ce ? Ce ?
Ce-i acolo ?
Dumnezeule !
Aici e un cadavru.
Trebuie să-l luăm.
- Nu ating ăla ! - O fac eu.
Mulţumesc băieţi.
Doamne ! Duceţi-vă.
Calm.
Ce facem ? Ce facem cu el ?
- Ce vom face ? - Lasă-l aici.
Rahat. Ce facem cu el ?
Hai să-i dăm foc, da ? Nu asta a spus dr. Schiffer ?
- Aici ? - Da.
Ziua devine din ce în ce mai bună.
Rahat de cadavru.
- Ai auzit ? - Rahat.
Vine de aici ?
Ce faci ?
- Mia, Mia. - Stai, stai.
- Dumnezeule ! - Trebuie să-l ardem.
- Dar rahatul ăla ? - Mai e încă unul aici.
- Da ăla de pe mână. - Diavolii.
Ai grijă pe unde calci, Luis. Ai grijă pe unde calci.
Scuze.
N-ai pus de ajuns. N-ai pus de ajuns !
- Trebuie să apeşi. - Apăs.
- Ba nu, nu apeşi. - Apăs !
- A luat foc ? - Bine, bine.
Da.
Arzi, panaramo, arzi. Acum hai să ieşim de aici.
- Vino. - Du-te...
N-a ars. E ceva acolo.
Ce dracului se întâmplă în casa ai nenorocită ?
Era ceva acolo. L-ai văzut ?
Sună cineva.
Alo ? Ce ?
Nu.
Dumnezeule ! A părăsit spitalul.
- Nu, nu te poţi întoarce. - Trebuie s-o scot de acolo.
Sarah, te rog. Luis, fă ceva !
Trebuie să-i luăm rămăşiţele cu noi.
A rupt chingile, da ? A plecat.
Nenorociţii.
Sarah, te rog să rămâi aici. Sarah, nu intra.
- Sarah. - Dă-te din calea mea.
Dumnezeule !
- Mă duc jos acum. - Ce s-a întâmplat ?
E un gardian acolo în şoc anafilactic.
- E tratat acum. - De ce, Nazir ?
Venin de cobră.
Probabil nu a plecat aşa departe.
Astea-as prostii !
Nu faceţi tot ce puteţi.
Toţi mi-au spus că se face tot ce se poate, bine ?
Vreau răspunsuri. Vreau să ştiu.
Unde-mi este copilul ?
S-a raportat furtul unei Corolla din 2004.
Cred că se duce la moara mohicană.
Trebuie să termine ritualul, nu ? Al cincilea copil ?
E doar un loc de plecare. Sistemul de peşteri.
Te vei duce la moara mohicană.
Ea e a cincea. Vei termina ritualul pentru el ?
De ce s-o iei pe ea, nu ?
Voi umple seringile pe care ni le-a dat Nazir.
Uite maşina. Merge pe jos.
Urcă. Este o urmă pe partea cealaltă.
Ne întâlnim la jumătate, să-i ieşim în faţă.
Stai puţin. Poftim.
Bine, asta e urma, probabil că e foarte aproape.
Cer întăriri pe aleea râului. Mergem spre nord.
Stai.
Dumnezeule ! Dumnezeule !
Toată lumea în spatele meu.
Dle şerif, poţi avea încredere în mine ?
Am acest sedativ. Dacă o reţii, i-l pot administra.
Bine, stai în spatele meu, dar fii pregătită.
- Doamnă Logan ? - Linda, ai grijă.
Mă auziţi ? Vreau să ştiu unde vă duceţi.
Nu-ţi face griji.
Suntem aici să ajutăm, nu ?
Deb ?
Deb, mă auzi ? Sunt Linda.
Mamă ?
Nu faceţi mişcări bruşte.
Trebuie să eliberaţi fata, doamnă.
Vreau să vă întoarceţi foarte încet, da ?
Cara, dragă ? Cara, eşti bine ?
Cara, te-ai rănit ?
Nu o răni. Este un om bun.
Deb ? Deborah ?
Hai de plecam de aici, da ?
Să nu facă nimeni mişcări bruşte.
Uşurel, Deb. O s-o facem foarte uşor, da ?
O să te ţin de mână.
Deb, totul e bine, Deb. Ai înţeles ?
Uite aşa, poftim. Totul e bine.
E un om bun. O să mă îmbăieze în râu.
Continuă, calm şi încet.
Du-te dupa fată. Dupa fată.
- Nu pot vedea. - Mă duc. Bine ?
Am nevoie de cineva să-l ia.
Ia maşina şi du-l la poalele muntelui.
Luis, tu trebuie să te duci.
- Ai înnebunit ? - Nu o pot lăsa pe Sarah sau pe fată.
Nu înţelegi. Ia asta. Am obosit.
- Fii prudent, Luis. - Sper să câştigi premiul Oscar.
Cara ! Cara, draga mea, ne auzi ?
Mamă !
Cara ?
Putem merge mai repede ? Îi duce la moară. Trebuie să plecăm.
Da, pot. Am ajuns.
Cara ?
Ai auzit ceva ? Linişte.
Am auzit la râu. Hai, mişcă !
- Sarah, aşteaptă. - Mamă !
Mia, pune lumina în dreapta. Ce este asta ?
Dumnezeule ! Este râul Rouge din documentar ?
Ce naiba a fost asta ?
Mia, continuă să luminezi.
Este sânge. Urme.
Ştiu că e mama ta. Dar orice ar fi, acum s-a terminat.
Nu, rămâi aici. O voi aduce afară.
- O voi aduce afară. - Ai grijă, da ?
- Eşti bine ? - Sarah, am minţit.
La început am minţit în legătură cu bunicul meu.
Nu-mi pasă. Acum eşti aici.
Cara ?
Cara, scumpo ?
Cara, unde eşti ?
Vezi ceva ?
Nu este aici.
Vezi...
Linda ? Linda ?
Linda. Linda.
Aici suntem, Linda.
Sarah ?
Vezi ceva ?
Linda, unde eşti ? Mamă, mă auzi ?
Haide.
Nu !
Mamă !
În ce direcţie ?
Sarah, mă duc. Mamă !
Sarah. Nu te pot urmări. Sunt în urma ta.
Unde eşti ? Sarah !
Dumnezeule ! Rahat.
- Nu vom mai ieşi niciodată. - Mia, calmează-te, da ?
Vreau să te calmezi, da ?
Ce s-a întâmplat cu lumina ?
- Mia, îţi voi da ăsta, da ? - Dumnezeule !
- Calmează-te. Ai priceput. - Dă-mi camera.
Haide. Haide. Da...
Bine, înţeleg.
Sarah ?
Sarah.
Vin. Unde eşti ?
Nu mă lăsa. Sarah, nu mă lăsa aici.
Sunt acolo.
Sarah, nu, nu.
- Va muri. Dă-mi aia. - Nu-ţi voi da.
Ţi-o voi da. Dă-mi nenorocita de lumină.
Nu atinge nimic. Prostia asta se va surpa.
Rahat. Acolo.
Adu lumina aici.
Rahat. Du-te dracului.
Bine.
- Sarah ? - Continuă.
Nu pot face asta.
Dă-te de pe mine.
Totul e bine. Stai aici, Mia.
Uite ce vom face.
Hai s-o sedăm. Îi voi injecta asta.
După care îşi va pierde controlul. Va fi slăbită, nu ?
După care vom arde rămăşiţele cum a zis Schiffer.
Se va termina, da ? Tu iei fata, bine ? Concentrează-te.
Mia, opreşte aia. Ne va vedea.
Pot face asta.
Mulţumesc, Mia.
Dumnezeule !
Eşti bine ? Eşti bine ?
Haide.
Cara. Cara.
Cara !
Cara ?
Mamă.
Mamă ?
Nu...
Ai auzit asta ?
Ce-a fost asta ?
Nu ştiu.
Vino aici, bine ?
Bine.
Nu.
Bine, mamă, vino aici.
Nu.
Mamă, mamă, luptă-te cu el, mamă ! Luptă-te !
Sarah ! Sarah !
Mamă, luptă-te cu el.
Luptă-te cu el, mamă. Luptă-te cu el, luptă-te cu el.
Împuşcă-l. Împuşcă-l, Sarah.
Mamă.
Cara. Cara, vino aici. Du-te. Hai.
Mia, vino aici. Ai grijă, da ? Las-o în urmă.
Bine, mamă, hai să-l alungăm pe nenorocit.
Tu şi cu mine, bine ?
Nu, am mai încercat asta.
Nu aici, nu, mamă ?
Mamă ?
- Sarah ? - Da ?
Da, mamă ?
Sarah ?
Da, mamă.
Sarah.
I-am dat foc.
În regulă. Te iubesc, mamă.
Fetiţa răpită de la spitalul din Exuma
dându-le autorităţilor locale mult de furcă.
Pacienta cu cancer, Cara Minetti era spitalizată la Exuma
după o răpire ca-n filme, chin ce a dus la moartea
şerifului local şi a cauzat multe are răni altor oameni
din partea poliţiştilor şi a personalului medical.
Suntem în faţa sălii de judecată din Exuma, unde tocmai am aflat
că Deborah Logan a fost declarată clinic ca fiind incapabilă
să se apere în procesul de crimă al şerifului Linda Tweed.
Condiţia fizică a lui Logan s-a deteriorat rapid
de la un chinul îndurat şi răpirea unei fete,
lăsând-o abia mai respirând şi putând să vorbească.
Mă aflu în faţa casei Minetti.
Asta e casa micuţei domnişoare de 10 anişori
care azi îşi serbează aniversarea pentru un motiv bun.
Leucemia este în remisie totală
mulţi numind asta un miracol.
Comemorăm aniversarea şi ea este foarte fericită.
- E o celebrare. - Da.
Alegi asta sau mâncarea din spital ?
Nu vei primi o bucată prea mare.
M-am săturat de mâncarea din spital.
Ce ai de gând să faci când te vei face mare ?
- Nu ştiu. - Nu ştii ?
- Nu. - Ai face bine să ai un plan.
- Am unul. - Ai unul ? Care-i ăla ?
E secret.
Mulţumim că ne-ai lăsat să venim la petrecerea ta minunată.
Cu plăcere.
Văd o fată de 10 ani, sănătoasă şi fericită.
Este o poveste incredibilă cu un final incredibil.
SFÂRŞIT
Traducerea şi adaptarea: Phantom & Neoh (c) RoSA Team & Titrări.Ro Team