De-aș putea da timpul înapoi…
Dacă aș putea schimba totul… începând cu mine însumi.
Începând cu haina împrumutată…
- A fost minunat, Frances! - Mulțumesc!
- Felicitări! - Mulțumesc!
- Minunat! - Foarte frumos!
Herbert Greenleaf. Soția mea, Emily.
- Mulțumesc! Eu sunt Ripley. - Bună ziua!
Ai fost la Princeton! Probabil îl cunoști pe fiul nostru, Dickie.
- Ți-am văzut haina… - Da.
Promoția '56…
Ce face Dickie?
Ne-a făcut plăcere.
- Vă așteptăm pe la noi. - Mulțumesc! Sunteți amabilă.
- Veniți împreună. Herbert… - Da, mi-ar face plăcere.
Sigur, lui Dickie îi place doar jazzul.
Are un saxofon.
Mie mi se pare că e doar zgomot. Un zgomot neplăcut.
- Mă bucur că v-am cunoscut. - Și noi.
- Ne vedem la șantierul naval. - Bine.
Trebuie să fug. Am întârziat.
- Ai fost minunat. - Ba tu.
- Frumoasă pereche, nu? - Da. Un tânăr excepțional.
- Mulțumesc pentru haină! - Mulțumesc!
Ai grijă de încheietură! Pa, Fran!
Crede-mă! Cumpără IBM acum, înainte de divizie. Vei face o avere.
- Crezi? - Sigur.
Îmi cer scuze…
Scuze!
Ai auzit, probabil, că Dickie stă la Mongibello, în Italia.
La sud de Napoli. Un loc groaznic!
- Bună dimineața, dle. - Frank…
Marge, iubita lui, scrie, chipurile, o carte.
Dumnezeu știe ce face el!
Am auzit că își petrec tot timpul pe plajă sau navigând.
Ăsta e talentul fiului meu: să-și cheltuiască alocația.
Te-ai duce în Italia, Tom?
Să-l convingi pe fiul meu să se întoarcă acasă…
Te plătesc.
O mie de dolari.
- Mereu am vrut să merg în Europa… - Bine.
Acum ai și un motiv.
Count Basie.
Duke Ellington? Nu știu.
Nu știu.
Dizzy Gillespie.
My Funny Valentine.
Ești o târfă nenorocită!
Nici nu știu dacă e bărbat sau femeie.
Charlie Parker? Charlie Parker. Pe ăsta îl știu. E „Bird”.
Da!
- Iau eu asta… - Mulțumesc!
Mia de dolari pică tocmai bine, nu? O deschid eu.
- Mulțumesc! - Domnule…
O să ai o călătorie pe cinste. Dl Greenleaf e prieten cu dl Cunard.
DOMNUL RIPLEY CLASA ÎNTÂI
Numele Greenleaf deschide o grămadă de uși.
CEA MAI BUNĂ CARNE DE VITĂ
PASAGERI CLASE
- Vorbiți engleza? - Numele, vă rog.
- Ripley. - Veniți cu mine.
- Poftim, dle Ripley. - Mulțumesc!
- Asta? - Aia e.
- Asta e. - Atât? Le-ai numărat?
- Atenție! Numai o valiză, dle Ripley? - Da.
- Si! - Attenzione!
Pe aici, doamnă.
O secundă, vă rog, dră. Numai puțin.
- Care ți-e secretul? - Poftim?
Ești american, nu-i așa? Știi…
Eu am așa de multe bagaje și tu, atât de puține…
E umilitor.
Foaia de vamă, dră.
- Apropo, eu sunt Meredith. - Bună. Eu sunt Dickie.
- Meredith Randall. - Dickie Greenleaf.
Bună!
- Vapoarele Greenleaf? - Încerc să ascund chestia asta.
Ți-au pus valizele în alt compartiment? Erau la „R”.
- Așa mi s-a părut… - Tata vrea să mă întorc la New York.
Construiește vapoare. Prefer să călătoresc cu ele.
- Așadar folosesc numele mamei. - Care e…
Emily. Glumeam!
Ciudat e că…
Nici eu nu sunt Randall. Sunt Logue.
- Ca… - Textilele Logue. Încerc să nu fiu.
- Și eu călătoresc cu numele mamei. - Randall.
Ia să vedem, Roma…
- Să nu mă dai de gol. La revedere! - Pa!
Mongibello!
- Toate bune? - Bună, frate!
Foarte bine…
Sunt proaspeți. Pescuiți în zori.
Logodnica are un chip.
Logodnica e Marge.
„Asta” e chipul lui Dickie.
„Asta” e chipul meu.
„Bird”.
Ăsta e chipul meu.
„Ăsta” e chipul meu.
Sunt frânt!
- N-ai citit ultimul capitol. - O să-l citesc. A fost prea cald.
Dacă mâncăm la mine diseară, poate îl citești atunci.
Dickie Greenleaf?
- Cine ești? - Tom. Tom Ripley.
- Tom Ripley? - Am fost colegi la Princeton.
Bine.
Ne cunoaștem?
Eu te cunosc. Probabil că mă cunoști și tu pe mine.
Princeton îmi apare ca prin ceață. America îmi apare ca prin ceață.
Ea e Marge Sherwood. Tom… Și mai cum?
- Ripley. - Bună.
Bună, Marge.
- Ce faci aici? - Nimic.
Nu mare lucru. Sunt în trecere…
- În trecere? - Da.
Ești alb!
Ai mai văzut pe cineva atât de alb? De fapt, cenușiu…
- E doar stratul de deasupra. - Ce-ai spus?
E primul strat.
Amuzant! Lui Margie îi place, pentru că și ea e foarte albă.
Da. Și tu nu ești amuzant.
Ar trebui să mâncăm împreună, înainte să pleci. Nu, Dickie?
Sigur, oricând dorești.
Ei bine…
Ce coincidență!
Nu-mi aduc aminte de el. Ce ciudat!
Silvana!
Te-am căutat peste tot. Unde te-ai ascuns?
Da, azi mă cauți…
- Unde-ai fost restul săptămânii? - Munceam.
- Vino încoace! - Cu americanca?
- Ține-te! - Te urăsc!
Te urăsc!
- Ai uitat unde locuiesc? - Știu c-am întârziat. Sunt un porc.
- E ora 16:00. - Abia m-am trezit. Îmi pare rău!
Abia te-ai trezit…
Am ieșit cu barca la pescuit. N-am prins nimic, până în zori.
Am mâncat singuri, fără tine.
- Ați mâncat? - Da. Sunt cu Tom Ripley.
Cine?
- Tom! - Bună.
Ce mai faci? Credeam c-ai dispărut.
- Voiam să începem căutările. - Nu… Tot aici sunt.
Tom mi-a povestit despre călătoria lui.
Am râs de era să-mi dea sângele pe nas.
- Asta-i bine? - Tacă-ți gura!
Îmi pare rău. Sunt un om groaznic. Dar te iubesc.
- Tu mă iubești? - Vă deranjez…
Știi să faci martini?
- Sigur că da. - Îl fac eu.
Fac un martini extraordinar.
Toată lumea are câte un talent. Tu ce știi să faci?
Eu știu să falsific semnături, să spun minciuni… Pot imita pe oricine.
Sunt trei. Nimeni n-ar trebui să aibă mai mult de un talent.
- Bine. Imită pe cineva! - Acum?
Da.
„Fiul meu se pricepe la un singur lucru: să-și cheltuiască alocația. ”
- Poftim? - „Mie-mi place să navighez. ”
- „În schimb, construiesc vapoare…” - Termină!
- „Cu care navighează ceilalți. ” - Prea de tot! Am piele de găină.
„Jazzul… Să fim cinstiți. E doar un zgomot neplăcut! ”
Parcă ar fi aici! Groaznic! Ca și cum ar fi aici, lângă mine.
- Bine. - Strălucit!
- Strălucit! De unde-l cunoști? - L-am întâlnit la New York.
Marge, e înspăimântător! Trebuie să-l auzi!
Fă cunoștință cu tatăl meu, Herbert Richard Greenleaf I.
Încântat. Dickie a făcut o cucerire pe cinste.
- Incredibil! - Emily e de acord.
- Nu înțeleg… - Incredibil.
„Ce-ai zice să te duci în Italia și să-l aduci înapoi? ”
- Poftim? - „Te plătesc. ”
„Dacă te duci în Italia și-l convingi pe fiul meu să se întoarcă,
îți dau 1.000 de dolari. ”
Poftim?
Nu mă mai duc acasă.
A angajat pe cineva să mă aducă acasă… E nebun!
- El e Tom. - Bună!
- Bine. - Ciao, Greenleaf!
- Nu mă mai duc acasă. - Cred că motivul e boala mamei tale…
N-are nicio legătură cu mama. A avut leucemie.
Asta mă enervează! Vrea să mă duc acasă pentru el.
N-are nicio legătură cu mama.
- Nu știu, Dickie… - Întoarce-te la New York.
Sau sună-l, dacă găsești un telefon care funcționează,
și spune-i că nimic nu mă poate târî înapoi la el sau la șantier.
- Bună, Tom! - Bună!
- Marge… Tom pleacă. - Cobor imediat.
Așadar… Ai vorbit cu tata?
Ai avut dreptate în legătură cu telefoanele.
- Ți-am spus eu! - E o problemă cu liniile…
Asta-i Italia!
Tom… Pleci? Ce ai de gând să faci acum?
Să mă întorc acasă, cred. Cât de încet pot.
Geanta asta…
Hei!
- Îți place jazzul. - Ador jazzul.
Cele mai bune discuri. Baker, Rollins…
Marge zice că-i place jazzul. Crede că înseamnă Glenn Miller.
- Nu! - Perry Como…
Bird, asta înseamnă jazz!
- Cum crezi că se numește barca mea? - Nu știu. Cum?
- Uite… „Bird”. - Ridicol! „Barcă” e feminin.
- Nu poți să-i dai nume de bărbat! - El nu e bărbat, ci zeu.
Bine! Mergem la Napoli. E acolo un club. Nu un club, o pivniță…
- E scârbos. - Așa e. Nu trebuie să vii.
E grozav! O să-ți placă la nebunie.
Bună! Ce mai faci?
O să ne distrăm. Adu-l pe scenă!
În seara asta, un alt prieten american!
Vino, Ripley! Urcă!
Hai pe scenă!
Da!
Acompaniază-ne!
Hai!
Împreună!
„M-am întâlnit cu un vechi prieten de la Princeton,
un tip pe nume Tom Ripley.
Spune că nu mă lasă
până nu mă întorc cu el la New York. ”
- Bună seara! - Cât e ceasul?
„…întorc cu el la New York. ”
Îți bați scrisorile la mașină?
- Aici trebuie doi „t”. - Nu știu gramatică.
Ăsta e privilegiul unei educații de primă clasă.
Camera ta e sus, în spate. Ermelinda a făcut patul.
- Ermelinda! - Da! Totul e pregătit.
- Ești așa amabil… - Termină cu prostiile.
Acum, că ești agent dublu și-l tragem pe tata pe sfoară,
să cumpărăm o mașină din banii pe care ți i-a dat.
- Bine… - Grozav!
- Bună, Tom! - Bună!
Marge… Ce părere ai? Un Fiat 500, cu banii tatei…
- Nu ești în stare să conduci! - Nu știi să conduci?
Avem nevoie de un frigider. Dacă ești de acord, rămânem prieteni pe viață.
Sunt absolut de acord cu Marge.
Frigider…
- Se mută cu tine? - Pentru o vreme… Mă face să râd.
- Bine. - Spune-mi dacă te deranjează.
- Nu, îmi place. - Marge, ție îți place toată lumea.
Tu nu-mi placi.
Atunci mă mut la tine și stai cu Tom.
- „Îmi place. ” - „Marge, ție îți place toată lumea! ”
„Îmi place. ”
„Marge, ție îți place toată lumea! ”
Acum vei afla de ce dra Sherwood vine mereu la micul dejun.
Nu din iubire, ci pentru cafetiera mea.
De când i-a arătat Ermelinda cum se face espresso, e cel mai tare!
Eu am cumpărat aparatul.
- Pentru mine? - Pentru Tom. Nu s-a plâns.
- Inelul e superb. - Te iubesc, Tom! Vezi?
A trebuit să promit că nu-l scot niciodată, altfel ți-l dă ție.
Nu e grozav? L-am găsit la Napoli. M-am târguit două săptămâni pentru el.
- Sper că n-a fost ieftin. - Ba da.
Trebuie să iau un cadou pentru ziua lui Frances. Poate mă ajuți tu…
- Cine? - Logodnica mea.
Ești logodit? Ești plin de surprize. Cum e?
- Părinții tăi au cunoscut-o. - Doamne.
Parcă văd scena… „Dacă s-ar așeza și Dickie la casa lui!
Orice părinte merită să aibă un nepot. ” Doamne!
Niciodată. Jur pe inelul tău, Marge! Nu mă mai întorc niciodată acasă.
- Spune când să trag. - Trage!
- Asta înseamnă să tragi? - Nu mă descurc.
- E mai bine? - Gata…
Marinar te facem! Te descurci foarte bine.
- Barul s-a deschis! - Te rog!
- Putem naviga la Veneția? - Sigur. Ador Veneția.
„Să vezi Veneția și să mori. ” Sau era Roma?
- Roma? - Trebuie să văd Veneția.
- Bine, mergem la Veneția. - Și la Roma.
Schiezi?
Nu, nu-mi spune! Ești o cauză pierdută.
Trebuie să rezolvăm și problema asta. De Crăciun mergem la schi, la Cortina.
Se schiază excelent acolo.
Marge! E incredibil! Nu știe nici să schieze. Va trebui să-l învățăm.
- Mulțumesc! - Grazie!
Cu plăcere!
Ce tolomac! Tipu' ăsta știe să facă ceva?
Bine că nu ne căsătorim curând, altfel l-am lua în luna de miere.
Nu mi-a plăcut deloc la New York. Am plecat la Paris să scriu.
Mergeam mereu la o cafenea din Montmartre cu Jean-Jacques.
Dickie cânta My Funny Valentine.
Abia mai târziu am aflat că știe doar vreo șase cântece.
Oricum, abia am așteptat să-l revăd.
Silvana… Bună seara, Alessandra. Portocale și o pâine, vă rog.
- Și șuncă. - Și smochine?
- Ca de obicei? - Da, ca de obicei. Mulțumesc!
Domnule Greenleaf!
Dacă nu ești la mine la 19:00, fug în lume cu Tom.
Bine.
Stai!
Silvana, Silvana Îmi aduci zâmbetul pe buze!
- Trebuie să vorbim. - Zâmbește-mi!
- Îmi rupi coastele! - Poftim?
Îmi rupi coastele!
Aș putea să mi-o trag cu frigiderul ăsta, așa de tare-mi place!
Cu ce te ocupai la New York?
Cântam la pian în câteva locuri, ți-am mai spus.
Asta e o slujbă. Spuneai că aveai mai multe.
- Câteva locuri, câteva slujbe… - Misteriosul domn Ripley.
- Am discutat cu Marge ore în șir. - Nici nu vreau să mă gândesc la NY.
Ești gata?
Bere rece! Mulțumesc, tată.
Copiază de aici…
- Ai adus-o în Europa? - Scrii sau nu?
Îmi place că ai luat Shakespeare, dar nu ți-ai adus haine.
Ermelinda spune că îți speli cămașa seara. E adevărat?
- Nu. Am mai multe cămăși. - Poate să-ți spele ea.
Oricum, poți să împrumuți de la mine. Poartă orice. Sunt numai vechituri.
Acum, semnătura.
Nu „Dickie”. Semnătura ta.
Fără ochelari, nu ești urât.
N-am nevoie de ochelari pentru că nu citesc.
- Cum arăt? - Parc-ai fi Clark Kent.
- Superman. - Superman…
Bine…
- Știu. - E ca scrisul unui copil.
Vezi „s”-ul și „t”-ul? Ești vulnerabil. Asta e durere. Durere ascunsă.
Probabil e ascunsă adânc, pentru că nu știu de ea.
Scrisul spune totul despre un om. Vezi că nici nu atinge linia?
- Asta e vanitate. - Asta știm că-i adevărat.
Ai frați?
Nu.
Nici frați, nici surori.
Nici eu.
Nici Marge.
Suntem cu toții singuri la părinți.
Ce înseamnă asta?
Că am făcut întotdeauna baie singuri.
Mi-e frig. Pot să intru?
Nu.
Nu o dată cu tine…
Bine. Intră.
Oricum, eu am stat destul.
Eu sunt. E o fotografie veche. De fiecare dată pățesc la fel!
„Tu ești? Nu seamănă cu tine. ” Doamne!
Scrisori. Pentru Greenleaf și pentru Ripley.
Fran! „Mi-e dor de tine. Când vii acasă?
Nu-mi mai spune cât de bine te distrezi!
Cât de mult îți plac Dickie și Marge, și Mongibello…”
Asta pare de la tatăl tău.
- Arată-mi-o! Ce scrie? - Începe să-și piardă răbdarea.
Vrea să-l asigur că vei fi acasă de Ziua Recunoștinței.
Îți trebuie o haină nouă. Nu te-ai săturat să porți aceleași haine?
- Nu mai pot cheltui banii tatălui tău. - Îmi place că ești cumpătat.
Tata ar trebui să-ți dea postul de contabil-șef.
Când preiau eu afacerea, adică niciodată, ți-l dau eu.
Bine. Când preiei tu afacerea, adică niciodată, voi accepta.
Dă-mi voie să-ți cumpăr o haină! Știu un magazin la Roma: Battistoni.
Battistoni…
Să mergem, să mergem la Roma! Îl ducem, îl ducem pe Tom la Roma!
Mergem la Roma!
Buongiorno. Frumos pulover.
Unde găsim o carroza, ca să mergem la Forum?
Calmează-te!
Știu, dar sunt atâtea de făcut într-o singură zi!
Contează doar unde mâncăm. Sper că Freddie a făcut rezervare.
- Freddie? - Freddie. Freddie Miles.
Freddie organizează excursia la Cortina.
Uite-l!
- Frederico! - Come stai?
- Bene. - Come stai?
Nu te-ai culca o dată cu toate femeile pe care le vezi?
- Doar o dată? - Absolut. O dată. Ciao!
Tom Ripley, Freddie Miles.
Dacă întârzii, gândește-te ce spune soțul ei!
- Arăți excelent. - Ca întotdeauna.
- Așadar… Mangiare. - Am rezervat o masă la Fabrizio.
Extraordinar! Îți spun, sunt nebun după Mongi!
Știu. Am fost acolo.
Mergem la club, să vorbim cu niște prieteni de-ai lui Freddie.
Dacă vrei să vizitezi orașul, ia un taxi și ne întâlnim la gară.
- Ce club? - Ne vedem cu câțiva schiori.
Vino, dar credeam că preferi să vizitezi orașul.
Bine. Apoi poate mergem să cumpărăm haina aia și…
Dick! Trebuie să asculți!
Ia o haină a mea când ne întoarcem. Nu-ți face griji.
Haide!
Ciao. Distracție plăcută!
M-ai rugat să mă interesez la ce oră pleacă trenul. La opt.
Distracție plăcută!
Pa, Tommy!
Trebuie să recunosc
Că m-am îndrăgostit de tine Din clipa în care te-am văzut…
Trebuie…
- Ce faci? - Mă prosteam… Scuză-mă!
Dezbracă-te de hainele mele.
- Ți-ai pus și pantofii mei? - Ziceai să iau o haină…
Dezbracă-te în camera ta.
- Credeam că ai pierdut trenul. - M-a adus Freddie cu mașina.
- A venit și Freddie? - E jos.
Mă prosteam doar… Nu spune nimic.
Mă prosteam…
Îmi pare rău!
Haină de catifea reiată, în Italia!
- Bună dimineața, Tom! - Bună!
Vino încoace!
Aș vrea să fiu în locul tău, Tommy. Stai în Italia…
Locuiești în casa lui Dickie, mănânci mâncarea lui Dickie…
Îi porți hainele… Și tatăl lui achită nota.
Dacă te plictisești, anunță-mă, că îți iau eu locul.
Îți iau eu locul.
La mal!
- Ar trebui să intri în apă. E grozavă. - Mă simt bine aici.
Te simți bine?
Sigur.
Când ești cu Dickie, parcă strălucește soarele.
Te simți minunat.
Apoi te uită și ți se face foarte frig.
Încep să aflu.
Când îți acordă atenție, te simți cel mai tare. De asta îl iubesc toți.
Așa se întâmplă întotdeauna. De câte ori apare cineva în viața lui,
Freddie, Fausto, Peter Smith Kingsley…
E minunat. L-ai cunoscut?
Mai ales tu.
Și ăștia-s doar băieții!
Vino să-l iei!
De ce se prefac bărbații că se omoară când se joacă?
- Mă îneacă! - Dă-mi drumul!
- Apropo, îmi pare rău pentru Cortina. - Ce e cu Cortina?
Nu ți-a spus Dickie?
A stat de vorbă cu Freddie și se pare că nu o să poți veni.
Toată lumea schiază și nu s-ar simți bine dacă tu ai sta și…
Stai măcar la Sărbătoarea Fecioarei! Vine tot orașul.
Nu cred. Am propria mea fecioară, la Roma. De ce nu vii tu cu mine?
O grămadă de femei!
- Doamne! - Ții tu cârma?
Da.
Îndreapt-o spre Capri. Atenție la stânci!
- Unde te duci? - Să mă ocup de Marge.
Nu…
Dickie…
Tommy! Cum stai cu iscoditul?
Tommy…
Silvana! Nu!
Silvana!
Nu!
Nu! Silvana!
Silvana!
Nu te duce, mamă!
Cheamă cineva o ambulanță?
Pleacă!
De ce?
Ajunge! A murit!
- De ce se bat? E logodnicul ei, nu? - Nu știu.
- De ce mă întrebi? - Îl acuză?
De ce ambulanța vine abia după o oră?
- Era deja moartă, dragul meu. - Și mai pretind că e o țară civilizată!
- Dickie! - Sunt niște primitivi!
- Mă duc să-l liniștesc. - Mă duc eu.
Știu de ce ești supărat.
Știu despre Silvana, Dickie.
- Știu despre tine și Silvana. - Ce știi?
Nu trebuie să faci curățenie! Pe bune!
- Ce știi? - Las-o baltă!
Era însărcinată. Știai?
Silvana era însărcinată. Știi ce înseamnă asta, aici?
- Iau totul asupra mea. - Ce tot spui?
Ai fost bun cu mine. Ești fratele pe care nu l-am avut.
Și sunt fratele ce-ți lipsea.
Aș face orice pentru tine.
A venit la mine să o ajut. Avea nevoie de bani.
N-am ajutat-o…
Acum s-a înecat. Și e vina mea.
N-o să spun nimic. Nici lui Marge, nici poliției… Nimănui!
Rămâne secretul nostru. Și o să-l păstrez.
„Dragă Tom, având în vedere că Dickie nu dă semne că ar veni acasă…
Sper că ai avut o călătorie plăcută, deși scopul ei nu a fost atins.
Nu te mai considera obligat în vreun fel față de noi. ”
Nu-l pot acuza.
- Te așteptai să dureze o veșnicie? - Poți să-i scrii iar.
- Mai ales acum, când suntem frați. - Nu.
Mai am un strop de decență. Cheltuiești banii tatălui meu!
- Te-ai distrat de minune, nu? - Dar tot mai mergem la Veneția.
- Putem respecta planul. - Nu cred, Tom.
Nu-ți poți plăti drumul, nu? E timpul să plecăm de aici.
M-am săturat de Mongi. Mai ales acum…
Vreau să mă mut în nord. La San Remo, săptămâna viitoare.
Dau cuiva barca.
Dar ar fi minunat dacă ai veni la San Remo.
E un festival de jazz extraordinar. Ne-am lua rămas-bun elegant. Ce zici?
Ultima noastră călătorie!
Sigur…
Următoarea stație, San Remo!
- De ce faci chestia aia cu gâtul? - Ce chestie?
În tren… Mereu faci așa.
E ciudat…
Ciudat.
Nu ți-am spus că San Remo e o nebunie?
Așa mai merge! Vino!
Grazie!
Pentru Mongibello și cele mai fericite zile din viața mea!
- Pentru Mongi. Ești binedispus. - Brusc, mă bucur că mă întorc acasă.
Ne-am cunoscut la Princeton, Tom? Nu cred.
- De ce mă întrebi tocmai acum? - Așa… Pentru că pleci, cred…
Nu cred c-ai fost acolo.
- De ce? - Am spus-o ca pe un compliment.
Ai bun-gust. Majoritatea nemernicilor de la Princeton n-au gust deloc.
Eu îi botezasem „smântâna Americii”: bogați și păstoși.
- Freddie e exemplul perfect. - Atunci o iau ca pe un compliment.
Știam eu! Am pus un pariu cu Marge.
Chiar îți place jazzul sau a fost așa, numai pentru mine?
- A început să-mi placă… - Da!
A început să-mi placă modul tău de viață. E o nesfârșită poveste de dragoste.
De-ai ști cum trăiam la New York…
Mă gândesc să renunț la saxofon. Ce părere ai de tobe?
- Poftim? - E foarte șic…
Mâine închiriez o barcă, să vizităm împrejurimile.
Așa mi-am găsit locuința din Mongi.
Am scos barca, am dat roată golfului…
M-am oprit în primul loc care mi-a plăcut.
Hai, Dickie, nu fi nebun! Încetinește, Dickie!
Doamne! Oprește! Ajutor!
- Îmi place la nebunie aici! E minunat. - Aș sta aici!
- Vreau să-ți spun planul meu. - Spune-mi-l.
M-am gândit să mă întorc de Anul Nou, pe banii mei.
- Vorbești serios? - Sigur!
Și mă gândesc, așa, teoretic…
Dacă aș avea o casă sau dacă am împărți chiria casei…
Îmi iau o slujbă… Și mai bine, dacă găsesc o casă la Roma,
am putea sta împreună, când aici, când acolo.
- Nu prea cred. - Dacă sunt probleme cu Marge…
- Dă vina pe mine. - Eu și Marge ne căsătorim.
- Cum așa? - Cum așa?!
Ieri agățai fete pe terasă și azi te căsătorești? E absurd!
- O iubesc. - Și pe mine mă iubești.
- Nu ne căsătorim. - Nu te iubesc.
- Știi ce vreau să spun! - Sincer, mă bucur că pleci.
E cazul să nu ne vedem o vreme.
- Poftim? - Ești ca o lipitoare. Știi asta!
Și… e plictisitor.
Poți să fii de-a dreptul plictisitor!
Ciudat e că nu mă prefac a fi altfel decât sunt. Tu, da.
- Plictisitor! - Am fost absolut sincer cu tine.
- Plictisitor! - Dar tu… Știu că e ceva…
În seara aceea, când am jucat șah, a fost evident!
- Care seară? - E prea periculos să recunoști!
Nu… Suntem frați!
Și tu faci tot felul de lucruri sordide cu Marge, pe barcă…
Și noi trebuie să ascultăm, ceea ce e oribil.
Îți dai nădragii jos peste tot, iar acum te căsătorești!
Iartă-mă, te rog! O minți pe Marge, apoi te însori cu ea?
O lași gravidă pe Silvana… Distrugi tot ce atingi!
Vrei să cânți la saxofon, apoi la tobe… Ce vrei? La ce cânți?
Cine ești tu? Un nenorocit de mâna a șaptea…
Cum de mă judeci pe mine?
Cine ești tu, să-mi dai sfaturi? Nu-mi place să fim pe aceeași barcă.
Nu pot să fac un pas fără tine. Îmi dă fiori!
Îmi dai fiori. Nu pot să fac un pas fără să aud: „Dickie…”
- Ca o placă stricată! - Taci!
Doamne, Dickie!
- Ce naiba… - Doamne!
Stai liniștit. Trebuie să te duc…
Te omor!
Ești mort!
Ești un om mort!
Nu!
Încetează! Te rog, Dickie!
Încetează!
- Te omor! - Încetează!
Dă-mi drumul!
Oprește-te!
Încetează!
- Îmi puteți da cheia? - Sigur.
Cred că e foarte frig…
- Domnul Greenleaf, nu? - Nu…
Bună, Marge!
Tom!
- M-ai speriat. - Îmi pare rău!
- Te-ai întors! - Ce faci? Ai mai scris?
Da. Am avut inspirație. Mulțumesc!
Mă uitam la tine. Erai așa de liniștită…
Unde-i Dickie?
A hotărât să mai rămână la Roma câteva zile.
La Roma? A spus de ce?
N-am înțeles exact. Nu știu mai mult decât tine.
- Ce înseamnă asta? - Azi sunt invitat la schi…
Mâine nu mai sunt…
Azi suntem o familie, mâine vrea să fie singur…
- Spune-mi tu! - A spus că vrea să fie singur?
S-a gândit la tine. M-a rugat să-ți dau asta.
Mulțumesc!
Știe că îmi place. Dar el nu-l suporta.
Misiunea numărul unu: să-i duc lui Marge parfumul.
Misiunea numărul doi: să împachetez câteva haine și saxofonul.
- Cât are de gând să lipsească? - Nu știu. Cred c-am fost părăsiți.
Drace!
Te simți bine?
Lângă parfum, era o scrisoare de la Dickie.
Va sta mai mult decât câteva zile. Vrea să se mute la Roma.
În noaptea dinaintea plecării voastre, am discutat… să ne mutăm împreună.
Undeva în nord. Cred că…
L-am cam grăbit cu căsătoria. Probabil că…
Probabil că l-am speriat.
Există o latură a lui, când stăm întinși pe pat…
Știu că nimeni altcineva nu-i cunoaște blândețea.
Aș veni cu tine la Roma, să-l iau la întrebări.
Nu suportă să fie luat la întrebări.
Cred că ai dreptate.
Mulțumesc. Vreau să mă cazez.
Vreau să mă cazez.
- Dl Ripley… - Eu sunt.
Dl Greenleaf…
- Sigur că da! Bine ați revenit! - Mulțumesc.
Aș dori legătura cu hotelul Goldoni.
Goldoni… Imediat, dle.
Aș dori să vorbesc cu dl Thomas Ripley. Da. Mulțumesc.
- Da… - Dl Ripley nu e la hotel.
Nu e la hotel… Aș dori să-i las un mesaj.
Nu e la hotel? Îi las un mesaj.
„Am primit telefonul tău, luăm cina împreună, diseară. ”
- Ripley. - Ripley…
Ripley.
- Dickie Greenleaf. - Dickie Greenleaf…
- Da, Greenleaf. - Greenleaf…
De la Grand Hotel.
Aș dori să-mi ștanțați portofelul… Nu știu cum se zice în italiană.
- Să-l ștanțăm. Sigur, dle Greenleaf. - Mulțumesc!
Dickie! Eu sunt!
- Doamne! - Meredith…
- Bună! - Bună! Intră.
- Te duci la schi, cu americanii, nu? - Poftim?
De Crăciun. La Cortina. Cu Freddie Miles.
De unde știi?
Toată lumea îl cunoaște pe Freddie Miles.
- Freddie e la Roma? - Acum?
- Da. - Nu cred.
Dar m-am întâlnit cu el și am stat de vorbă…
Știu despre tine și Marge, despre Mongi… Ce rău ești!
Freddie a spus că ești rău.
Și mi-am spus: „Acum știu de ce avea bagajele la litera R! ”
Am părăsit-o pe Marge. Am plecat din Mongi.
Așadar, răul e aici, la Roma.
- Scuză-mă. A fost o glumă proastă. - Nu contează. Sunt foarte fericit.
Mă simt de parcă aș fi început o viață nouă.
Adevărul e că, dacă ai avut bani toată viața, chiar dacă-i disprețuiești…
Nu te simți bine decât în preajma altora cu bani, care-i disprețuiesc.
Știu.
N-am recunoscut niciodată asta, în fața nimănui.
Eu și prietenul meu, dl Greenleaf, vrem să cheltuim ceva bani.
- Înțeleg. - Nu suntem deloc cuminți.
Îmi plac banii italienești. Nu te fac să te simți vinovat. Mulțumesc…
Nu vreau prea multe bancnote mari. Nu o să mi le schimbe nimeni.
În ordine, dle Greenleaf.
Unu, doi, trei, patru, cinci, șase, șapte…
E o bucurie să îmbrac un corp ca al dv.
Vă stă foarte bine. E o culoare foarte frumoasă.
- Nu-i așa? - Mie îmi place ăsta.
- Îl iau și pe ăsta. - Și ăsta?
- Mai facem unul? - Da, încă unul.
- Atunci, ne vedem mâine. - Pe mâine!
- Asta îmi place. - Îl facem cu întăritură, ca ăsta…
- Mulțumesc! La revedere! - La revedere!
- Ciao! - Ciao!
Știu că îți place jazzul, dar nu suporți deloc opera?
Eu…
Am încercat să dau biletele, dar sunt pentru mâine.
- Dacă ai fi de acord să fii târât… - Poți să mă târăști.
Feodor Șaliapin. Cel mai mare bariton rus.
Mulțumesc pentru invitație.
Poți să suporți opera? Am auzit că ești prieten cu Freddie.
- Are „urăsc opera” tatuat pe piept. - E loc acolo pentru un libret întreg.
Sunt sigură că ne-am cunoscut.
Eram sigură că ne-am cunoscut. Ted? E băiatul lui Herbert Greenleaf.
- Știu. - Da, cred că ne-am cunoscut.
Azi sunteți copii, mâine vă faceți tatuaje!
Noroc!
Ne vedem în noiembrie.
- Scuzați-mă… - Nu face nimic.
Scuzați-mă!
- Bună! - Bună!
- Tom? - Marge…
Ce mai faci? Ce cauți la Roma?
- Ești cu Dickie? - Nu.
- Bună seara. Eu sunt Tom Ripley. - Peter Smith-Kingsley.
- Marge mi-a povestit despre tine. - Nu porți ochelari…
- Unde-l ascunzi? E imposibil, nu? - Chiar nu-i aici?
Știi că Dickie are „urăsc opera” tatuat pe piept!
- Credeam că te duci la Veneția. - Am auzit că îți doreai mult s-o vezi.
- Mă așteptam să te întâlnesc acolo. - Îmi doresc.
Îmi doresc. Dar am călătorit. N-am ajuns până în nord.
Ar trebui să te grăbești. Să-ți dau numărul meu de telefon.
Uite-o pe Meredith.
Și mai cum, Marge? Cei cu textilele…
- Am petrecut Crăciunul acasă la ea. - Nu o cunosc.
N-a sunat.
Abia dacă a scris. Doar niște bilete. Nu părăsești oamenii fără o vorbă.
Ne vedem mai târziu? Sau ești cu cineva?
- Nu pot mai târziu. - Atunci, mâine…
Da, mâine dimineață. Știți cafeneaua Dinelli, din Piazza di Spagna?
- Știu Piazza di Spagna. La ce oră? - La 10:30?
- Așa rămâne. - Bine. Pe mâine dimineață, Marge.
La 10:30. Mi-a făcut plăcere să te cunosc.
Și mie.
Vino.
Hai să ne întoarcem în sală.
Ce mai caută Tom la Roma?
- Să mergem! - Aveam impresia că îți place.
Să ne plimbăm cu trăsura!
- Ești nebun? E frig! - Haide! Numai noi doi.
Nu-ți face griji, te rog.
Îți mulțumesc pentru înțelegere.
Parcă ai fi Marge. Te privesc și o văd pe ea.
Și nu pot…
- Orice aș simți pentru tine, nu pot… - Înțeleg. Sigur că da.
Altfel n-ai mai scăpa de mine.
Doar cu forța.
Dar ne întâlnim mâine?
Ca să ne luăm rămas-bun așa cum se cuvine.
La lumina zilei, e mai puțin dureros.
Sigur. Îmi pare rău, Meredith. Sigur că ne întâlnim!
Ar trebui să provocăm suferință numai la lumina zilei.
Ne bem cafeaua la Dinelli?
- În Piazza di Spagna? - Exact. La 10:30?
- La 10:15. - Bine.
Bun.
Pot să o iau?
Două cafele. Mulțumesc!
Peter? Bună. Sunt Meredith Logue.
Sigur! Bună, Meredith! Scuze, nu m-am trezit încă.
Ce mai faci?
- Ea e Marge Sherwood. Meredith Logue. - Încântată!
Nu stai cu noi? Așteptăm un prieten.
- Nu cred… - Ai fost la operă aseară?
- Îl așteptați pe Dickie? - Dickie? Îl cunoști pe Dickie?
Ai fost la operă. Asta explică… Da, am fost acolo. Cu Dickie.
Știam eu! Ți-am spus!
Marge…
Nu te cunosc, așa că n-am niciun drept… Dickie te iubește.
Cred că e pe drum spre casă.
De unde știi?
Mi-a spus tot. Trebuia să ne întâlnim acum 15 minute…
Acum plec.
Doar dacă n-a vrut să ne întâlnim…
- Ar fi o mare cruzime. - Ne întâlnim cu altcineva.
- Tom Ripley. - Îl cunoști?
Nu. Am auzit de el, dar nu l-am cunoscut.
Pentru mine, nu. Mulțumesc!
Sper că n-am complicat lucrurile.
Doamne! Nu s-a întâmplat nimic.
Nimic nu te poate împiedica să-l primești înapoi.
Să te căsătorești cu el.
La revedere!
Mă bucur că te-am cunoscut. La revedere, Peter. Nu te ridica.
Nu știu ce să cred. Crezi că se întoarce acasă?
Mă scuzați… A trebuit să-mi înnoiesc actele.
- Câtă birocrație! Ați venit de mult? - Nu. Bună dimineața, Tom!
Bună!
Scuze! Te simți bine? Parcă ai văzut o fantomă.
- Dickie a fost la operă aseară. - Nu-mi vine să cred!
- Nimic nu l-ar fi putut convinge… - A fost cu cineva.
Presupun că ea l-a convins. Nu e cinstit.
Cred că mă întorc la Mongi. Cred că Dickie vine acasă.
- Mă duc acasă. - Serios? E minunat!
M-a mirat când am auzit…
Meredith, fata pe care am văzut-o la operă. Se vedea cu Dickie.
Doamne!
Dar toată lumea știe că Dickie o iubește pe Marge și îi e dor de ea.
Mă simt vinovat. Marge nu înțelege,
dar, dacă Dickie face ceva, eu mă simt vinovat.
Nu știu dacă înțelegeți.
Știu că e frig, dar pornesc caloriferele.
- Vă place muzica? - Sunt surdă. Prostul și surda.
- E foarte frumoasă! - Da.
Îți place, tinere?
Dickie!
Deschide! Eu sunt!
Sunt Freddie. Dă-mi drumul!
Dickie…
Bună, Freddie! Sunt Tom.
- Unde e Dickie? Ce mai faci? - Bine, mulțumesc.
E plecat. S-a dus să cineze. La Othello. Știi unde e?
Nu! Nu cred că Dickie ia cina la șase și jumătate după-amiaza.
De-ai fi spus că e încă la prânz, te-aș fi crezut.
Știi? E incredibil! A dispărut de pe fața pământului.
- Așa cred… - Da.
Proprietăreasa mi-a spus că e aici.
Caută, dacă vrei.
De ce crezi că Dickie se ascunde de tine?
Asta a făcut.
- Ce s-a întâmplat de Crăciun? - Cum adică?
Trebuia să vină la schi. N-am primit nicio telegramă, nici vreun bilet…
Nimic, tăcere totală!
A fost foarte ocupat cu muzica.
Spune că trebuie să fii cocon…
înainte să devii fluture.
Ce tâmpenie! L-ai auzit cântând la chestia asta? Habar n-are!
Cum l-ai găsit? Locul ăsta e uitat de lume. Bei ceva?
Nu, mulțumesc. American Express…
Ești un puști dat naibii.
Locuiești aici?
Nu, stau doar câteva zile.
E un pian nou. Poate n-ar trebui să…
Poate n-ar trebui să…
Apartamentul era mobilat?
Pentru că nu e stilul lui Dickie.
E oribil. Nu?
E așa de… burghez!
Este… Ar trebui să ai grijă. Scuză-mă!
De fapt, singurul lucru care seamănă cu Dickie ești tu.
Nu prea cred.
Stai puțin! Ți-ai făcut ceva la păr?
- Vrei să spui ceva, Freddie? - Poftim?
- Vrei să spui ceva? - Spun deja.
Ceva nu e în ordine.
Ori s-a pocăit, ori altceva…
Ți-aș sugera să-l întrebi pe Dickie. Othello e pe Via della Croce.
E pe Via della Croce?
Înveți repede, nu?
Data trecută, nu-ți deosebeai fundul de cot, acum mă îndrumi.
Nu e drept. Probabil că știi să-ți deosebești fundul de cot.
Ne mai vedem.
- E totul în ordine, băiete? - Da.
Nu e Dickie Greenleaf. E Thomas Ripley.
Ba da, Dickie stă aici. Azi au adus pianul și mi-au murdărit casa.
A cântat toată ziua.
Ciao, Dickie!
Dickie nu cântă la pian.
Tommy!
Nu mă face să râd! Ești beat mort!
Ce să-i faci? Să-i fi văzut pe ceilalți!
Ce să-i faci? Da… E beat ca un porc.
Culcă-l!
Dacă eu sunt beat, gândește-te ce spune soțul ei!
Haide!
- Poliția. - Dickie Greenleaf?
- Da. - Inspectorul Roverini. Putem intra?
Vă rog.
Sunteți șocat, nu-i așa?
La ce oră a plecat dl Miles ieri?
Nu știu exact. Pe la opt, nouă…
Freddie Miles a plecat între opt și nouă.
Băuserăm cam mult.
Dar se întunecase. Era întuneric când l-am dus la mașină.
- Ce ați făcut după ce a plecat? - M-am culcat.
După aceea, s-a dus la culcare.
Freddie e băiat mare. Dar eu am probleme dacă beau două pahare. Nu mi-e bine.
Cine l-a găsit?
O să vă rog să nu părăsiți Roma, dle Greenleaf.
Sigur, dacă vă e de vreun ajutor…
Doctorul trebuie să facă… Nu știu cum se zice…
- Autopsia. - Autopsia…
Exact. Dar credem că dl Miles a fost ucis
înainte de șapte seara.
- Nu era mort când a plecat cu mașina. - Nu.
S-ar potrivi acasă la noi…
- Fii atent! - S-a lovit? Are nevoie de ajutor?
Te simți bine?
- L-a ucis pe Freddie? - Când ai venit?
- Spune-mi adevărul. L-a ucis pe Freddie? - Jur că nu.
Am mai încercat o dată. Am așteptat aici, l-am căutat…
Când îl caut pe Dickie, dau de tine.
- Ce-ai pățit la față? - Dickie… M-a lovit.
- Dickie? - Ne-am certat.
Am spus ceva ce nu trebuia și… Ceva despre tine.
Despre modul oribil în care ne tratează pe toți. S-a repezit la mine.
Urci? Haide, te duc la el.
Dacă Greenleaf a citit ziarele, nu mai apare el!
- Unde stă? - Am trecut. Unde era poliția…
La Palazzo Gioia.
Nimeni nu știe că sunt la Roma. N-o să-l acuz pe Dickie.
- Poate n-ar trebui să merg nici eu. - Du-te.
Dar nu le spune polițiștilor despre fața mea.
Dacă află că m-a lovit… Poate l-a lovit și pe Freddie.
Ne vedem mai târziu.
- Signor Greenleaf! - Signor Greenleaf! Repede!
Deschide ușa! Deschide!
- Unde mergi? - Locuiesc aici.
Dle Greenleaf…
- Putem merge sus? - Sigur că da. Ce-ați pățit?
Am căzut cu scuterul. Am fost urmărit de fotografi.
Telefonul, presa… Mă simt vânat.
- Puteți să nu le dați adresa mea? - Desigur.
Mulți ne-au cerut-o, dar i-am refuzat pe toți, inclusiv pe logodnica dv.
- Nu vreau să văd pe nimeni. - Nici pe logodnica dv.?
Nici pe ea.
- Și Thomas Ripley? - Ce-i cu Tom Ripley?
- Ați fost cu dl Ripley la San Remo. - Da, dar asta a fost acum câteva luni.
- În noiembrie, cred. - Da? Ați vorbit cu Tom?
- Pe 7 noiembrie, din câte știu. - Nu mai țin minte data exactă.
Când l-ați văzut ultima oară?
- Acum câteva zile. - Locuiește aici, cu dv.?
- Nu. - Nu…
Am o ipoteză. Acum două zile a murit Freddie Miles.
Pleacă din apartamentul dv.
Și e ucis.
Ieri a fost găsită la San Remo o bărcuță umplută cu pietre.
Proprietarul a declarat la poliție că a fost furată pe 7 noiembrie.
Ne uităm în registrul hotelului.
Dickie Greenleaf e la San Remo.
Apoi proprietarul bărcii își aduce aminte că erau doi americani.
Asta nu e o ipoteză, e o coincidență. Sunt vreo 50 de hoteluri în San Remo!
Probabil vreo 100 de oameni au închiriat bărci.
- Da… 31 de oameni. - 31 de oameni?
Da, 31.
- A venit dra Sherwood. Marge Sherwood. - A venit dra Sherwood.
Să intre.
Mi-e totuna. Lăsați-o să intre.
De fapt, nu.
V-aș fi recunoscător dacă i-ați cere drei Sherwood să vină mai târziu.
Spune-i să vină mai târziu.
Mulțumesc!
De ce vorbiți cu prietenul, dar nu și cu logodnica dv.?
Cred că tocmai v-am spus.
Dl Ripley se ocupa de unele afaceri pentru mine.
Dl Ripley nu-mi cere în fiecare zi să mă căsătoresc cu el.
- Aveți vreo poză a dlui Ripley? - Nu păstrez pozele prietenilor mei.
Acum cred că v-am supărat.
- Engleza mea nu e prea bună. - Nu e grozavă…
Îmi pare rău!
Dar nimeni nu l-a mai văzut pe dl Ripley după San Remo.
Eu l-am văzut. Și dra Sherwood. Întrebați-o.
Dacă-mi amintesc numele hotelului la care stă…
Goldoni! Thomas stă la Goldoni.
Goldoni. Bine, dar… Aveți dreptate.
Aveți dreptate. E o coincidență.
Abia aștept să ne întâlnim din nou. Voi avea grijă cum vorbesc.
Am o martoră care crede că a văzut doi bărbați în mașina dlui Miles.
E dispusă să participe la o identificare.
- Mâine e bine? - Mâine…
Bună ziua, dră Sherwood.
E înăuntru, dar cred că nu vrea să vadă pe nimeni.
Sună la hotelul Goldoni și vezi ce îți spun despre dl Ripley.
Dick…
Dickie!
Știu că mă auzi.
Era să spun că număr până la trei și, dacă nu deschizi ușa…
Dar nu mai stau. Nu mai stau după tine!
Nu mai stau după tine!
Indiferent dacă ești vinovat sau nu…
Mi-ai sfâșiat inima.
De asta știu că te faci vinovat.
Și nu știu de ce.
Nu știu de ce…
„Dragă Tom, eu renunț.
Moartea lui Freddie, Silvana…
Am vrut să mă duc la poliție, dar nu pot.
Nu pot înfrunta situația.
Nu mai pot da ochii cu nimeni.
Voiam să-ți fi putut da viața pe care am avut-o eu.
Tu ai înțeles întotdeauna ce e în sufletul meu, Tom. Marge n-a putut.
Cred că de asta îți scriu ție,
fratelui pe care nu l-am avut niciodată.
Singurului prieten adevărat pe care l-am avut.
Tu semeni mult mai mult cu fiul pe care și l-ar fi dorit tatăl meu.
Mi-am dat seama că poți schimba oamenii, poți schimba decorul,
dar nu te poți schimba pe tine însuți.
Nu știu ce să fac sau unde să mă duc.
Mă bântuie toate lucrurile pe care le-am făcut și nu le mai pot schimba.
Îmi pare rău!
Nu m-am priceput să fiu Dickie Greenleaf, nu-i așa? ”
Tom!
Ne vedem acolo.
Îmi pare rău că te oblig să faci asta.
Nu mă pot duce la poliție singur, cu italiana mea stricată…
Nu-ți face griji!
Mă bucur că ai ajuns, în sfârșit, la Veneția.
Că, în pofida zvonurilor, ești viu și nevătămat.
Se spune că Dickie te-a omorât și călătorește cu pașaportul tău.
Știu, e ridicol!
Bine ai venit la Veneția! Pute aici. Simți mirosul?
În sfârșit, se va rezolva. Așteptăm pe cineva de la Roma.
Așteaptă pe cineva de la Roma?
- Asta-i bine, nu-i așa? - Credeam că se procedează altfel.
Credeam că fiecare regiune e separată. Am citit…
Ai citit ziarele. Știi ce scandal s-a făcut.
Un turist american ucis…
Putem să mergem acum? Nu mai suport duhoarea.
A preluat cazul. Cercetează dispariția lui Dickie,
el fiind unicul suspect în cazul uciderii lui Freddie.
La Roma, acum circa trei săptămâni. Pe asta am înțeles-o.
- Ai tendințe homosexuale? - Nu.
Nu. Apropo, în mod oficial, nu există homosexuali italieni.
Michelangelo și Leonardo sunt foarte supărători.
Spune-i că și eu, și Dickie avem câte o logodnică.
Și că Freddie Miles avea, probabil, o grămadă.
Mamma mia.
- Ce-a spus? - „Câte logodnice! ”
Întreabă dacă l-ai ucis mai întâi pe Freddie Miles, apoi pe Dickie…
Nu! Nu l-am ucis mai întâi pe Freddie și apoi pe Dickie. Mă acuză?
Mă acuzați? Întreabă-l dacă mă acuză!
- Mai bine îți păstrezi calmul. - E absurd!
Am fost întrebat…
Scrisoarea asta a fost găsită la locuința dlui Greenleaf, la Roma.
Au găsit-o acasă la Dickie, la Roma.
- Ați deschis-o? - Sigur că da.
E un bilet de sinucigaș.
Mi-ați pus toate aceste întrebări după ce citiserăți deja biletul?
Nu cred ce scrie acolo.
Scrisoarea lui Dickie… Crezi ce scrie în ea?
Nu știu ce să cred.
Ce-ar fi dacă l-ar fi ucis pe Freddie?
Cum mai poți să te trezești dimineața?
Să te trezești, ca orice om normal… Să-ți bei cafeaua…
Oricât de groaznic ar fi lucrul pe care-l faci,
pentru tine are un sens.
Nimeni nu se consideră un om rău.
Știu, dar tot te frământă gândul. Ai ucis pe cineva…
Nu iei trecutul și-l arunci undeva, în pivniță,
apoi fereci veșnic ușa?
- Eu asta fac. - Ba da.
În cazul meu cred că e vorba despre o clădire întreagă.
Și apoi întâlnești pe cineva deosebit și nu vrei decât să-i dai cheia.
Să-i spui: „Deschide ușa și intră. ”
Dar nu poți, pentru că e întuneric.
Și sunt demoni.
Și dacă vede cineva ce urât e…
Acum vorbește muzica.
E mai greu să fii lugubru când cânți Knees Up, Mother Brown.
Mereu vreau să fac asta.
Să deschid ușa.
Să las lumina să pătrundă înăuntru.
Dacă aș putea să iau o gumă uriașă să șterg totul…
Începând cu mine însumi.
Peter, dar dacă…
Dacă…
N-ai cheia, nu?
Stă Mama îndurerată
Lângă cruce, înlăcrimată…
- Marge… - Peter…
Mă bucur.
- Bună, Marge. - Tom…
- Văd că l-ai găsit pe Peter. - Ne-am găsit reciproc.
Unde-i tatăl lui Dickie?
Vine abia mâine dimineață. Are probleme cu stomacul.
- Nu se acomodează cu mâncarea. - Abia așteptam să-l văd.
Dickie nu s-a sinucis. Sunt sigură de asta.
Lucrează la caz un detectiv particular.
Domnul McCarron. L-a angajat tatăl lui Dickie.
- O idee foarte bună! - E american.
A descoperit deja că Dickie a încasat 1.000 de dolari în ajunul dispariției.
Signora…
Asta faci înainte să te arunci în Tibru? Nu prea cred.
- E al tău? - Al lui Tom. Splendid, nu?
- Da. Cine plătește pentru el? - Peter mi l-a găsit.
Mi-l pot permite pentru că are igrasie și stă să cadă.
- Tom l-a transformat. - E spectaculos!
De asta vrea Tom să locuiești aici.
E mai mult loc decât la mine. Și știu că nu-ți place la hotel.
Mi-ar fi convenit o cameră de hotel.
Trebuie să-i spunem dlui Greenleaf ce s-a făcut cu banii lui.
Râzi?
Îmi aminteam cum arăta Tom când a venit la Mongibello.
- Și uită-te la tine acum! - Ce-i cu mine?
Ești alt om!
Dle Greenleaf…
- Dle Greenleaf… - Tom!
- Ce faci? Arăți bine! - Mă simt bine.
Ai ajuns departe, față de New York.
Marge… Bună dimineața. Ce vreme neobișnuită!
Foarte.
- Vă simțiți mai bine, dle? - Destul de bine. Beau apă fiartă.
- Unde e dl McCarron? - La San Remo. Polițiștii sunt amatori.
Băiete… Suntem într-o situație destul de încurcată.
- Ce speră să găsească la San Remo? - Se interesează.
Aflu lucruri despre fiul meu, Tom. Acum, că a dispărut, aflu multe.
Și sper să-mi poți lămuri câte ceva.
Marge m-a ajutat în legătură cu perioada Mongibello.
Mă voi strădui, dle. Aș face orice ca să-l ajut pe Dickie.
Bine. Scrisoarea asta pe care ți-a lăsat-o…
Poliția crede că plănuia să se omoare.
- Nu cred. - Nu vrei să crezi, draga mea.
Vreau să vorbesc doar cu Tom. Poate după-amiază. Ai ceva împotrivă?
Ceea ce-i spune un bărbat iubitei lui și ceea ce-i spune altui bărbat…
De exemplu?
Ce risipă de vieți! Și de ocazii…
I-aș da ăstuia 100 de dolari doar să facă liniște.
Marge nu știe nici jumătate din ce s-a întâmplat.
Și fotografia din pașaport! Ai auzit? Și-a distrus propriul chip.
Prin ce suferință trebuie să fi trecut!
„Am vrut să mă duc la poliție, dar nu pot. Nu mai pot da ochii cu nimeni. ”
Mă simt vinovat. Simt că l-am respins. Când vorbeam, el vă auzea pe dv.
Dacă noi l-am respins, ce ne-a făcut el nouă?
I-ai fost un foarte bun prieten.
Totul a fost din vina altcuiva.
Toți vrem să ne facem de cap, dar cineva trebuie să… Cum să spun?
Când cineva îi cere socoteală…
Explodează.
Așa a făcut întotdeauna.
Se spune că nu-ți poți alege părinții.
Dar nu-ți poți alege nici copiii.
Dickie…
Ce lipitoare poți fi! Ce plictisitor!
- Încetează! - Ești plictisitor!
- Cine ești? - Încetează!
- Oprește-te! - Dickie!
Încetează!
- Încetează! - Te smiorcăi tot timpul!
Încetează!
Vin imediat! Scuze.
- Cred c-am ațipit. - A plecat tatăl lui Dickie?
- Ești desfigurat. Visai urât? - Nu, s-a culcat devreme.
Bietul de el! Am tot bătut la ușă…
- Cred că mi s-a rupt o bretea. - Nevinovat!
Pregătesc ceva de băut.
Să mergi prin Veneția…
Te simți bine?
Da.
- Vrei să mai stau cu tine? - Nu, mă descurc.
Pot să mă întorc.
Cheia ta…
Tom!
Sunt în baie, Marge. Nu stau mult.
Trebuie să vorbesc cu tine. E urgent.
Vin imediat.
- Am găsit inelele lui Dickie. - Poftim?
Ai inelele lui Dickie.
- Pot să-ți explic… - Mi-a promis că n-o să-și scoată inelul.
- Mă îmbrac și vorbim. - Îi spun dlui Greenleaf.
- Liniștește-te. Ești isterică. - Trebuie să-i spun dlui Greenleaf.
Mi-a jurat că n-o să-și scoată inelul până când…
Sunt ud, Marge, mi-a căzut prosopul și aș vrea să pun ceva pe mine.
Pregătește ceva de băut.
Pregătește de băut!
Marge…
Unde te duci?
Nu cotrobăiam.
Căutam doar un ac, să-mi cos sutienul.
Parfumul cu care te-ai dat…
Eu ți l-am cumpărat.
Treaba cu Dickie…
Atât de multe lucruri…
În ziua în care a venit târziu de la Roma, am încercat să-ți spun.
A fost cu altă fată. Nu mă refer la Meredith.
Altă fată, pe care am cunoscut-o într-un bar.
Nu putea să fie fidel nici cinci minute.
Promisiunile lui nu înseamnă ce înseamnă ale tale sau ale mele.
Dickie are multe fețe și le crede pe toate.
Minte. Asta e…
Adesea, nici nu-și dă seama ce face.
Azi…
am început să mă întreb dacă l-a ucis pe Freddie.
Înnebunea dacă-l contrazicea cineva. Știi asta.
Știi prea bine! Asta e ironia, Marge.
Eu te-am iubit. Află că te-am iubit, Marge.
Poate că sună grotesc,
așa că scrie-ți asta pe o bucățică de hârtie și pune-o în geantă.
„Tom mă iubește. ”
- De ce ai inelele lui Dickie? - El mi le-a dat.
De ce? Când?
Am impresia că n-ai ascultat nimic din ce ți-am spus.
Nu te cred.
- E adevărat. - Nu cred un cuvânt din ce-mi spui!
Tremuri, Marge. Uită-te la tine! Marge… Pot să te iau în brațe?
Să te iau în brațe?
- Marge! - Slavă Domnului că ai venit!
- Ce se întâmplă? - Scoate-mă de aici! Te rog!
Ai pățit ceva, Tom?
Încearcă tu. Încearcă să vorbești cu ea.
- Tom… - Eu mă dau bătut.
Spune-mi ce se întâmplă aici.
N-am făcut… Ce i-am făcut? Să spună ce i-am făcut!
Nu te supăra pe ea. E tulburată și trebuie să dea vina pe cineva.
Așa că dă vina pe tine. O să stau eu de vorbă cu ea.
Și tu ori îți găsești un aparat de ras, ori îți lași barbă.
- Dl Greenleaf e aici? - Ripley?
- Da. - Eu sunt Alvin McCarron.
Nu știu… Așa simt.
Marge, una e intuiția feminină și alta sunt faptele.
- Tom… - Domnule.
Ar fi trebuit să mă aștepți. Nu ți-a spus Peter că vin să te iau?
Marge ne spunea despre inele.
Da… Îmi pare rău că nu v-am spus nimic ieri. Am uitat. E ridicol!
Nu ne-oi fi spus fiindcă puteam trage o singură concluzie.
O să fac o plimbare cu Marge, Tom. Dl McCarron vrea să vorbiți.
- Nu-i nevoie. Am putea merge la bar. - Nu. Ar trebui să rămâneți aici.
De aici aș putea să-mi văd camera. Pot să-mi văd casa.
Când îți vezi casa de la distanță, parcă ai visa.
N-am chef să ascult sau să spun prostii.
Bine.
Știai că la Princeton, Dickie era să omoare un băiat?
La o petrecere, pentru o fată.
L-a lovit în cap. L-a băgat în spital.
Au trebuit să-i coasă maxilarul. N-a mai auzit niciodată ca înainte.
De ce crezi că l-a trimis tatăl lui în Europa?
Poliția din Roma nu s-a gândit să-l întrebe pe dl Greenleaf.
Cum nici n-a verificat dacă la Princeton a studiat vreun Thomas Ripley.
Am aflat că a existat un Tom Ripley care acorda piane. La catedra de muzică.
În America, ne învață să verificăm faptele.
Ne învață să ne băgăm nasul peste tot.
Când o fată se îneacă, aflăm că era însărcinată.
Aflăm că Dickie avea o problemă…
Dl Greenleaf îți apreciază loialitatea. Cu adevărat.
Marge are o sută de teorii. Nu știe totul.
- Sperăm să nu afle niciodată. - La fel ca mine.
Trei oameni l-au văzut pe Dickie în mașina lui Freddie.
Un bărbat, care nu va depune mărturie pentru că era cu nevasta altcuiva,
l-a văzut pe Dickie scoțând plăcuțele de înmatriculare ale unei mașini roșii.
Poliția a aflat despre acest om pentru că, întâmplător, e polițist.
Am găsit astea în pivnița apartamentului lui Dickie.
Sunt de la mașina lui Freddie.
Dl Greenleaf m-a rugat…
să le pierd în canal, pe seară.
Dl Greenleaf a simțit că în scrisoarea lui Dickie era o promisiune implicită,
pe care vrea s-o onoreze.
Mai dorește să transfere o parte din alocația lui Dickie pe numele dumitale.
Nu vrea să le dea italienilor vreo informație despre trecutul lui Dickie.
Speră că și dumneata vei avea același impuls.
- Mulțumesc, Tom! - Cu plăcere!
Rămâi cu bine.
Marge, simt că n-ar fi trebuit să-ți spun lucrurile acelea.
Eram destul de tulburat. Și inelele alea… Și tu erai…
Nu știu…
Dar sper că o să pui bilețelul ăla în geantă, pentru vremuri grele.
- Ce o să faci acum, Tom? - Nu știu.
Peter are concert la Atena luna viitoare. M-a rugat să vin cu el.
Îți transmite rămas-bun. Avea repetiție, așa că n-a putut…
- Tu n-ai trăit vremuri grele. - Poftim?
Știu că tu ești vinovatul.
- Marge! - Tu ai fost.
- Marge… - Știu că tu ai fost.
- Știu! L-ai omorât pe Dickie! - Te rog, Marge!
Știu!
Te rog, Marge! Nu Tom e ucigașul. Crede-mă!
Întreabă-mă ce-aș vrea să schimb acum.
- Ce-ai vrea să schimbi? - Nimic.
- Am înghețat. Vii jos? - Mai târziu.
- Vreau să văd apusul. - Ești nebun.
Sunt.
Dickie?
Dickie!
Doamne!
Bună, Meredith!
Mă uitam la tine. Hainele astea… Era să nu te recunosc.
M-ai recunoscut. Meriți recompensa.
- Poftim? - Glumeam.
Ești singură?
- Nu prea. - Mătușa Joan.
Și compania.
Multă companie. Doamne!
Ne întâlnim iar.
M-am gândit la tine.
- Foarte mult. - Și eu m-am gândit la tine.
În general, m-am gândit la tine cu ură.
- Unde te-ai ascuns? - Nu m-am ascuns.
Am fost reținut de poliție.
Încercau să-l scoată la lumină pe ucigașul lui Freddie.
Glumești!
Abia mi-au dat drumul. De asta sunt îmbrăcat așa.
- De asta n-ai mai auzit de mine. - Lumea crede că l-ai ucis pe Freddie.
- E groaznic! - Știu.
Acum trebuie să plec. Vorbim mai târziu?
Mai târziu?
Deci…
- Călătorești la litera „R”? - Știi ceva? Da.
Ești cu Peter Smith-Kingsley, Dickie? Pun pariu că da.
Mătușa avea impresia că l-a văzut.
Peter Smith-Kingsley? Nu. Nu l-am mai văzut de luni de zile.
Nu, sunt singur.
Bună!
- Cum a fost? - Bine.
Dar vreau să rămânem aici cât mai ține călătoria.
Era Meredith?
- Cine să fie? - Meredith Logue.
Te sărutai cu cineva. Semăna cu Meredith.
Am venit după tine.
N-a fost un sărut…
- Încercam să scap de ea. - Nu mi s-a părut.
De la distanță…
Am mințit-o.
Credea că te-a văzut.
De ce?
Dickie și Peter, împreună? E o bârfă irezistibilă!
- Sau Tom și Peter. - Ar fi și mai bine.
De ce?
M-ai pierdut…
Știu.
Îmi pare rău, Peter.
Și eu sunt pierdut.
O să rămân blocat în pivniță, nu?
Nu-i așa?
Asta e…
Groaznic…
Singur…
În întuneric…
Și am mințit.
N-am spus cine sunt.
Nici unde sunt. Nimeni nu o să mă găsească.
Cum adică n-ai spus cine ești?
Mereu am crezut că e mai bine să fii un fals cineva,
decât un veritabil nimeni.
Ce tot spui? Nu ești un nimeni. Asta în niciun caz!
Peter…
Spune-mi câteva lucruri bune despre Tom Ripley!
Nu te ridica!
Doar…
Spune-mi doar câteva lucruri drăguțe despre Tom Ripley!
Lucruri bune despre Tom Ripley…
S-ar putea să-mi ia ceva timp.
Tom e talentat.
Tom e afectuos.
Tom e minunat.
Ce mincinos ești!
Tom e un mister.
Tom nu e un nimeni.
Tom are secrete pe care nu vrea să mi le dezvăluie.
Aș vrea să fi fost altfel.
Tom are coșmaruri.
Ăsta nu e un lucru bun.
Tom are pe cineva care-l iubește.
Ăsta e un lucru bun.
Tom mă strivește.
Tom, mă sufoc…
Doamne!
Doamne! Peter…