Anual, în SUA sunt daţi dispăruţi 800 de mii de copii.
Majoritatea sunt găsiţi la câteva zile.
O mie dintre ei dispar fără nicio urmă.
- Nu e nimic. - Ce-ar trebui să facem?
Închideţi perimetrul!
- Nimeni nu intră sau iese. - Dar mai sunt şi alte intrări.
Dă-ţi silinţa.
Cum vă simţiţi, dră Denning?
N-am putut să-l găsim.
Nici pe el, nici pe ceilalţi.
Cu 36 de ore mai devreme...
Oraşul nostru e mort de şase ani.
La început am dat vina pe închiderea minei.
Lipsa locurilor de muncă.
Lipsa banilor. Lipsa oricărui lucru.
Dar apoi a apărut ceva mai rău pe care să dăm vina.
Ceva ce va avea să vină peste Cold Rock.
Ceva rău, care urma să distrugă oraşul nostru din ce în ce mai tare.
În acea dimineaţă, nimeni nu ştia că cazul Cold Rock ajunse la o concluzie.
- Nu mai bea pe stradă. - Ce... stradă?
Julia!
Julia, vino şi ajută-ne, te rog!
- Ce s-a întâmplat? - Nu ştiu. Deodată a început să ţipe.
- De cât timp e aşa? - Nu ştiu.
- Dumnezeule. - Nu ştiai?
N-am echipamentul adecvat pentru asta, Tracy.
Bun. Când contracţiile încep din nou, împinge unde-mi simţi degete, bine?
Împinge unde-mi sunt degetele. Împinge în jos. Împinge.
Uite-l că vine. Bravo. Asta e.
Bine.
Copilul e-n poziţie pelviană. Asta înseamnă că va ieşi cu picioarele mai întâi.
E-n regulă.
Vreau să împingi cât de tare poţi. Împinge cât de tare poţi.
Împinge! Împinge, Carol.
Ai reuşit. Uite-l.
Ai reuşit.
De ce nu scoate niciun sunet?
- Copilul e bine. E bine. - Ia-o de aici.
- Te-ai descurcat de minune. - Dar, copilul meu...
Ştiu, dragă...
Julia va avea grijă de el. Îţi promit.
Deschide ochii, deschide ochii. Haide.
Respiră, respiră. Poţi s-o faci.
Haide, respiră.
Respiră. Haide.
Haide.
Bine. Haide.
Respiră.
Poţi s-o faci. Haide, o poţi face.
Deschide ochii.
Uită-te! Aşa.
E un băiat zdravăn.
Fără spital, Julia.
- Trebuie să fie monitorizat, Tracy. - Nu. Nicio şansă.
Steven.
Nenorocitul ăla n-a încercat niciodată să ascundă că-i place de fata mea.
Mereu se plimba pe la ferma mea ca un cocoş.
Cu îmbrăcămintea aia de cowboy şi nişte cizme prosteşti.
Mereu le arătam, le explicam. Dar, Carol a făcut exact invers.
Ţi-ai dat seama?
Nu. Dumnezeule, nu. Dacă îmi dădeam seama,
îl împuşcam. La revedere, cowboy!
Scapă de el.
Asta nu e treaba nimănui, Julia, decât a noastră.
Fără spital.
- Nu vor pune întrebări. - Nu vom merge.
N-o voi face de ruşine pe Carol.
N-are nici măcar 19 ani.
Ne rezolvăm singuri problemele, bine?
Uneori, în Cold Rock, copiii sunt născuţi atunci când nu sunt doriţi.
Oamenii s-au descurcat, şi n-au început să strige cu voce tare.
Poate era un pic trist, dar aşa era cel mai bine.
Pentru că, o mulţime de lucruri rele se întâmplau atunci când era vorba de copii.
Doriţi sau nu, băieţi şi fete,
unii dintre ei dispăreau.
Ceva venise în Cold Rock şi care răpea copiii.
Ceva ameninţător, terifiant,
încât oamenii i-au dat un nume.
Era în camera ei, acum câteva minute.
- Când m-am întors... - Nu mai era.
Dispăruse.
Nu s-a auzit nimic. N-a fost niciun ţipăt.
Nimic. Am mers afară, şi nu mai era.
- ... îmi doresc să fi fost acolo. - Nu pot să cred.
M-am uitat după ea, n-am văzut-o. M-am panicat.
Tot ce-mi venea în minte, era Bărbatul Înalt.
Cred că e diavolul.
- Ce fel de oameni răpesc copiii altora? - Vorbeşti de Bărbatul Înalt?
Nu, e un mit asta. Nu există Bărbatul Înalt. - Există.
Singurul Bărbat Înalt
pe care l-am văzut a fost o sperietoare de ciori.
Dacă era un oraş bogat, cred că întreaga armată îi căuta pe aceşti copii.
L-am văzut de două ori, intrând în pădure noaptea.
- Chiar acolo. Încerca să evite podul. - E un loc imens.
Sunt o mulţime de locuri unde cineva se poate ascunde.
BĂRBATUL ÎNALT
Traducerea şi adaptarea: Flavius Gomei
TRADUCEREA DUPĂ SUNET! Facebook: Flavius Gomei Subtitrari-Noi
Ce vrei să spui? Ce altceva ar putea fi? Desigur, e un pedofil.
- Un nemernic care molestează copiii. - Tot ce vreau să spun...
Ce vrei să spui e o prostie.
Nu e Boogeyman sau diavolul, sau alte poveşti din astea.
Bărbatul Înalt pe naiba. Tipul are un nume, şi o să-i ţâţâie fundul când o să-l prindem.
Ştii despre o mulţime de lucruri, nu-i aşa, Douglas?
Mai dă-mi o ceaşcă de cafea, Beth.
Stăteam acolo în spate şi ascultam cum îi povesteai Şerifului povestea ta.
Tot ce vreau să spun, e că sunteţi aici pentru a prinde fantome. Nu?
- Ai observat. - Discutăm şi noi.
Noroc. Noroc.
Da.
Doamnelor, domnilor...
- S-a întors, Cavalerul Negru? - A venit în dimineaţa asta.
A băut vreo patru cafele până acum.
- Neagră fără zahăr. - Cred c-a stat toată noaptea în maşină.
- Bună, băieţi. - Bună, Julia.
Va începe cu anchetele lui şi toate prostiile. Şi pentru ce?
- Te referi la Dodd? - Mă refer la Sherlock Holmes.
Ultimul copil a dispărut acum două luni. Nu va trece mult până la următorul.
- Dodd e din nou pe drumuri. - Ce schimbă asta, Julia?
- Oraşul ăsta e deja terminat. - Da, cu toţii sunt dezamăgiţi.
- Ea cine e? - Dna Johnson.
- E dusă. - N-am văzut-o de săptămâni.
Dumnezeule, arată mai rău decât înainte.
- Nu i-ar strica o ceaşcă de cafea. - N-ar strica să câştige la loterie.
Pentru dv, doamnă Johnson, de la Trish.
N-o vreţi?
Cred c-o să vă simţiţi mai bine.
Poate că m-am făcut rangă aseară, sărbătorind naşterea fiului meu,
- dar ştiu că n-am comandat nicio asistentă. - Bună dimineaţa, Steven.
- Ce faci aici? - Adun resturile.
Serios? Şi cine crezi că eşti?
- Ei ştiu cine sunt. - Şi ce-ar trebui să însemne asta?
- Cu tine vorbesc. - Ce? Vrei să mă loveşti şi pe mine?
Nu te amesteca în treburile noastre. Chiar îmi pasă de Carol.
Ştiu. Ar trebui să-ţi pese de motocicleta ta.
Nu-mi place stilul tău.
Să se odihnească în pace. Soţul tău a lăsat prea multe goluri în urmă.
Până la urmă, el era doctor, şi tu eşti doar o asistentă.
Rămâi cu schimbatul scutecelor. Şi lasă-mă-n pace.
- Bună, Tracy. - Bună. Intră.
Mulţumesc.
- Cum se simte copilaşul ăla scump? - E bine, e-n Seattle la sora mea.
Are o casă mare şi sunt aproape de orice...
- Şi e mai bine aşa. - Carol nu e-n condiţie bună de călătorie.
Da, dar a ajuns fără probleme. Trebuie să-mi câştig existenţa.
Am un interviu de muncă în 45 de minute. Un loc de muncă bun, salariu bun, bacşişuri.
- Nu pot s-o ajut toată ziua pe Carol. - Am înţeles.
- Trebuie rezist, Julia. - Nu, sincer, am înţeles, Tracy.
- Vrei o cafea, ceva? - Tot pe aici a rămas?
Da. Are nevoie de ceva timp. Nu e aşa de uşor.
E un tip dificil.
- Lasă-mă pe mine să mă descurc. - Cum rămâne cu Jenny?
Mama s-a dus la Ketlow.
Mulţumesc.
N-ai făcut terapie pentru vorbire, nu-i aşa?
Ce pot să zic de tipul ăla? E un nemernic.
Bine.
Eu sunt aici.
Aşa că, vorbeşte.
De ce te ascunzi întotdeauna în spatele părului ăsta? Eşti aşa de frumoasă.
Şi tu crezi asta?
L-am văzut.
Era ca o legendă veche.
Ca dintr-o carte cu basme.
Sau ca un cântec vechi.
Toată lumea vorbea de Bărbatul Înalt, pentru că tuturor le era frică de el.
Oamenilor le era întotdeauna frică c-o să vină din nou.
Şi când venea, credeau că sunt norocoşi că au luat copilul altcuiva.
Poate că se simţeau un pic vinovaţi că gândeau aşa, dar asta nu ţinea mult.
Fiecare avea problemele lor.
Nu era ceva rău, ci aşa era să se întâmple.
- Bună. - Bună.
- Gata pe ziua de azi? - Da.
- Mai sunt şi altele în maşină. - Bine.
E totul în regulă?
- Da. Abia aşteaptă să te vadă. - Da?
Da.
Da?
Bună, scumpule. E un cântec frumos.
Christine mi-a spus că ţi-a fost dor de mine azi.
Şi mie mi-a fost dor de tine.
- Ce-ai făcut toată ziua? - Am făcut un vulcan.
- Şi l-ai făcut să erupă? - Da.
Cum?
Am pus sifon şi oţet, şi apoi a explodat peste tot.
- Ghici ce avem la cină diseară? - Ce?
Legume.
Cina e gata în jumate de oră!
Bine!
- Ce e aia? - E o gorilă.
Unde locuieşte?
Locuieşte în... Australia.
Aşa crezi? Poate va putea locui în junglă.
Peştele ăsta poate trăi în şanţurile noastre.
Poate patrula prin apele noastre, încât nimeni să nu poată intra.
O să mănânce pe oricine.
Bomba!
Fă trucul ăla cu numere. L-am învăţat un truc cu numere.
- Gândeşte-te la un număr. - Bine.
- Înmulţeşte cu doi. - Stai, e prea repede.
- Bine, mă gândesc la un număr... - Înmulţeşte cu doi.
Bine.
- Adaugă şase. - Bine.
Împarte-l la doi.
Scade numărul la care te-ai gândit şi vei obţine numărul trei.
Ştiu! Ştiu!
Funcţionează de fiecare dată!
Bine, amice.
- Mâine mergi la lucru? - Da.
- Dar voi încerca să nu termin prea târziu. - Putem să ne jucăm când vii acasă?
Promit.
Noapte bună, David.
- Ce-aţi făcut azi? - Nu e de făcut cât de cerut.
- Ce ţi-a cerut? - Începe cu litera T.
- Televizor. - Ce i-ai spus?
I-am spus că e un lucru rău folosit de marile corporaţii pentru a înnebuni oamenii.
- Bravo. - Mulţumesc.
Mi-a spus să-i cumpăr unul ca să se uite la desene animate.
Ce i-ai zis?
- Am ales să ignor cerinţa asta. - Da, desigur.
- Am văzut-o pe Tracy azi. - Şi copilul?
- L-au dus în Seattle. - Tipic.
L-am văzut şi pe Steven. M-a informat cât de josnică sunt faţă de soţul meu.
- Dă-ţi seama. - E atât de ciudat. Parcă îl deţine.
De asta a vrut oraşul ăsta. I-a ajutat.
- A încercat. - A fost un sfânt.
M-am săturat să vorbesc despre asta.
Ştiu că aduc asta mereu în discuţie. Îmi pare rău.
Dumnezeule.
Ştii bine că-ţi place.
Nu ştiu.
- Cât să-ţi spun? - Doar un pic.
- Asta o să-mi dea durere de cap. - Bea. Fă-o să dispară.
Nu ştiu dacă pot bea asta. E chiar...
Sunt bine. Ştiu că sunt.
În regulă, diavol mic.
Unde eşti?
Toţi aceştia au păcătuit în faţa lui Dumnezeu.
Suntem condamnaţi. Cu toţii vom merge în Iad. Nu e nimic ce poţi face!
Singura mântuire posibilă pentru tine, e sacrificarea mielului.
Christine?
Săptămâna trecută, eram în avionul ce zbura spre Memphis spre Orlando.
Lângă mine era un bărbat drăguţ. S-a uitat la mine şi mi-a zis,
"Pastore, fac lucruri bune, am grijă de familia mea."
"Am grijă de prietenii mei."
M-am uitat în ochii lui şi i-am spus. "Asta e minunat."
"Spune-i diavolului că te vei duce în Iad!"
Dumnezeule. Christine!
Spune-mi ce s-a întâmplat! Spune-mi!
David? David?
David?
David!
David?
În regulă.
Spune-mi, spune-mi.
David!
Opreşte-te!
David, David.
E atât de frustrant.
Ai putea crede...
David!
Dră Denning!
Rahat.
Dră Denning!
Lasă-mă să te ajut.
În regulă. Poţi să te ridici?
Locotenente, cererea a fost recepţionată. Sediul vă trimite întăriri.
Două maşini. Părăsesc Seattle-ul în momentul ăsta.
ETA în două ore. Repet, două ore.
Am plecat spre ei. Sunt deja pe autostradă.
E tipul pe care-l căutăm, aşa-i?
Locotenente, vin cât pot de repede.
Îl vom prinde pe nemernicul ăsta.
Haide. Vei fi bine.
Vei fi bine.
La naiba.
- Avem o urgenţă aici. - Dumnezeule!
Julia, ce s-a întâmplat cu tine?
Am găsit-o pe drum. Nemernicul care i-a făcut asta e încă liber.
- Ia-o cu tine. - Vrei să vin cu tine?
- Nu, stai aici. Cheamă o ambulanţă. Ai grijă de ea.
Eşti sigur?
Totul va fi bine.
Las-o în pace.
Lăsaţi-ne să respirăm.
- Săraca de tine. - Ce s-a întâmplat, Julia?
E-n regulă.
Rămâi aici, mă întorc imediat.
Du-te şi te curăţă.
Am lăsat un prosop şi nişte haine curate în biroul meu.
Când termini, poţi să-mi spui ce s-a întâmplat.
Mulţumesc.
- Nu ştiu ce să spun. - Gândeşte-te bine, Şerifule.
Gândeşte-te la pensionarea ta. Cât ţi-a mai rămas? Opt luni?
- Trebuie să informez poliţia din Pitsville. - Da, au şi ei doi poliţişti.
- N-ar trebui să se întâmple aşa. - De asta tre' să mergem singuri.
- Ştiu ce vrea să facă. - Dumnezeule.
Suntem în aceeaşi barcă, frate.
Eu nu sunt fratele tău, nesimţitule.
- Trebuie să mă gândesc. Lasă-mă să gândesc. - Da, fă asta.
Poliţia caută de zile întregi o fetiţă cu vârsta de 3 ani.
Un alt copil dispărut din casa lui.
Se uita la imaginile unui copil.
- Bănuieşte ceva. - Ce ar trebui să facem?
- Mă duc eu după ea. - Nu te mişca.
Ia loc.
Rahat!
A plecat!
Târfa aia e-n pădure!
Luaţi tot ce aveţi nevoie din maşini!
Steven, ia grupul ăla şi du-te în pădure.
Găsiţi-o şi aduceţi-o la mine.
Nu faceţi nimic prostesc. Dacă o găsiţi, mă aşteptaţi.
Tot trebuie să te mai gândeşti?
Haide, cu toţii! Să mergem!
N-a ajuns prea departe.
Dle Şerif, aici Campbell. Am recepţionat un apel din Seattle.
Trimit întăriri. Spun că Dra Denning îl urmăreşte pe tipul nostru.
Mă recepţionezi?
Mă recepţionezi, Şerifule?
- Şerifule? - Da, te aud. Nemernicule.
Nu, nu, nu. Se ascunde în pădure.
Du-te după ea. Dacă văd ceva te anunţ.
David.
Mami.
Totul s-a terminat, îngeraş.
Totul e-n regulă.
Mă sperie.
Totul s-a terminat, scumpule. Totul s-a terminat.
Mi-a luat o oră ca să-l liniştesc.
Să-l fac să mă recunoască.
Ştii cum se simte o mamă când copilul ei n-o recunoaşte?
Are creierul spălat.
I-ai spus c-am murit.
Ce naiba urmăreşti?
Aseară,
ca-n fiecare seară,
mergeam în pădure ca să-l găsesc pe nenorocitul care mi-a luat fiul.
Bărbatul Înalt.
Bătrâna Ash a spus că l-a văzut de două ori la căderea nopţii.
Aşa c-am mers.
Am mers.
Şi am mers.
Şi apoi accidental am ajuns la casa ta.
Spune-i intuiţie dacă vrei.
Şi era acolo.
Nu-mi venea să cred că e acolo.
Tot mă gândeam.
Să ajung la o logică.
Oare visam asta?
Mintea m-a dus la Trish.
Ea i-a făcut un altar cum a făcut şi pentru ceilalţi.
Pentru lumânări şi rugăciuni. Pentru întoarcerea lui.
Când vorbeşti cu Trish, te ascultă.
Nu m-a privit niciodată ca pe-o ciudată.
Nu era prima care a văzut asta.
Când m-am uitat în ochii tăi, mi-am dat seama. Nu eram nebună.
Nu era de ajuns că mă vedeai aşa? Mi-ai oferit şi o cafea nenorocită.
Comportamentul tău inocent şi faţa ta angelică.
Erai îngrijorată? Te simţeai vinovată?
Sau eşti doar o scorpie cinică
de i-ai oferit cafea unei femei al cărui copil i l-ai răpit?
Am aşteptat să pleci.
Am aşteptat să se golească restaurantul.
La început, Trish, nu m-a crezut.
Oamenii de aici aveau încredere în tine.
Dar am continuat să vorbesc...
Până când a început să aibă îndoieli.
Şi au început să creadă.
I-am spus că mă voi duce după copilul meu. M-a întrebat dacă voi intra în casa ta?
I-am spus că dacă nu-i acolo atunci du-mă la un spital de nebuni.
A decis să ţină restaurantul deschis toată noaptea.
Povestind zvonurile altor clienţi.
Dar nu pe mine m-au văzut venind.
Când te-am văzut la fereastră cu fiul meu, m-am gândit să chem poliţia.
Dar n-am încredere în ei.
Tot ce-au făcut pentru mine, a fost să mă dea afară din casă.
Nu le pasă.
Uite unde m-au obligat să locuiesc cu fiul meu.
Mi-ai luat copilul de lângă mine. Şi i-ai luat şi pe ceilalţi.
Unde sunt? Unde sunt ceilalţi copii?
Julia, spune-mi ce-ai făcut cu ceilalţi copii,
sau îţi jur că te voi ucide.
I-am dat Bărbatului Înalt.
Cine e?
Nu ştii?
Tot oraşul vorbeşte de el.
Nu te juca cu mine, Julia. Cine e?
E cel despre care toată lumea vorbeşte.
Mami?
Vino aici, îngeraş.
Nu-ţi v-a mai face rău.
Uită-te la fiul meu, Julia. Şi spune-i c-ai minţit.
Spune-i că nu însemni nimic pentru el. Tre' s-o audă de la tine.
David!
Dă-mi drumul!
Unde ai învăţat să faci asta?
- Ai reuşit. - Nu se mai întoarce acolo.
- Ce s-a întâmplat? - Nu avem timp.
În curând, tot oraşul va fi aici.
S-a terminat.
Du-te acasă, Jenny.
Du-te acasă şi nu spune nimic nimănui.
Sunt sigură că Christine l-a chemat.
Îţi aduci aminte de trucul ăla care ni l-ai spus la cină? Alege un număr,
înmulţeşte cu ceva, adaugă şase şi după împarte la trei.
Du-mă la el.
Nu ştiu despre ce vorbeşti.
E un truc bun. Funcţionează mereu. Nu-mi amintesc cum făceai. Cum era?
Nu-mi cere s-o fac, te rog. N-aş putea face asta, crede-mă.
Îţi aminteşti când am mâncat legume?
Indiferent de numărul pe care-l vei alege...
Întotdeauna o să-ţi dea trei.
Jenny ştie. Ne urmăreşte de săptămâni.
- E imposibil. - Nu, nu e.
- Am fost neglijenţi. - Cât de multe ştie?
Vrea să-l vadă.
Du-l jos şi vom merge.
O facem şi după plecăm, nu?
Spune-mi că nu rămâi aici.
Nu!
Bineînţeles, că mai eşti aici.
I-am spus numele tău şi unde locuieşti. Poate că va veni.
Dacă spui cuiva ceva, Jenny, va veni cu siguranţă, dar nu aşa cum vrei tu.
Îţi va face lucruri ce nu ţi le imaginezi.
Pleacă de aici.
Julia!
Târfo, deschide uşa!
- Julia, deschide uşa asta nenorocită! - Vor sparge uşa.
- Poliţia va veni în curând! - Eşti moartă, târfo!
- Eşti bine? - Ţi-am spus s-o ţii departe de fereastră.
Îmi pare rău, Şerifule.
Luaţi-o de lângă fereastra aia nenorocită. O vor moartă. Să mergem.
Locotenente, sunt prea mulţi.
Ne ocupăm noi de aici.
Uită-te tot înainte.
Căpitane, tu mergi în dreapta. Când ieşim pe uşa aia,
vreau să mergi direct spre...
Rahat. Haide, să mergem.
Ţine capul în jos. Uită-te la pământul din faţa ta.
Nu vorbi cu nimeni. Mergi direct spre maşină.
Nu spune nimic, nu comenta. Uită-te în jos. Să mergem!
Vei muri!
Unde e copilul meu?
Să mergem! Mişcaţi-vă! Mişcaţi-vă!
Ţineţi capul aplecat, dră Denning! Jos!
Ce mai atelier.
Rahat.
Dumnezeule.
Ştiai că casa asta e construită peste adăpostul ăsta?
Sunt găuri peste tot. Sunt peste 40 de kilometri pătraţi.
- Ne va da mare bătaie de cap. - Nu e bine pentru noi.
Toată regiunea asta se află pe aşa ceva.
Dacă copiii sunt pe aici,
ne vor trebui o sută de oameni şi vreo 20 de ani să-i găsim.
Spunea cineva că foloseşte ieşirea spre pădure?
În fine.
Avem nevoie de toată lumea. Scoate-i afară. Ne trebuie lumină.
- Nu e nimic. - Ce-ar trebui să facem?
Închideţi perimetrul!
Nimeni nu intră sau iese!
Cum vă simţiţi, dră Denning?
N-am putut să-l găsim.
Nici pe el, nici pe ceilalţi.
Nu-mi spune...
Nu-mi spune că tre' să spun asta părinţilor ălora.
Continuă.
Acum...
Înţeleg că soţul dvs a fost un om respectat pe aici, dră Denning.
Da, a fost.
Şi a fost diferenţă mare între vârstele voastre, nu-i aşa?
Da.
A fost doctor în Cold Rock din 1992 până când?
Până la sfârşit.
Până când a murit.
Cum ai descrie relaţia lui cu oamenii de aici?
A ţinut comunitatea asta împreună.
Cold Rock era un oraş impunător pe atunci.
A ajutat la demnitatea sa.
Da.
Apoi, mina s-a închis.
Şi moralul a scăzut.
Şi s-a dus atunci când copiii au început să fie răpiţi.
- Copiii! - Au suferit foarte mult.
Trebuia făcut ceva.
Puteţi să-mi explicaţi asta, dră Denning?
Îi ţineai în cameră? Toţi împreună?
Într-o cameră pentru copii, cu cărţi pentru copii.
Cu jucării, cu muzică. O cameră plină cu lucruri minunate.
Şi Christine?
Avea grijă de copii în timp ce tu erai plecată?
Da.
În raport scrie că i-ai spus lui mama lui David că ai dat copiii
cuiva pe nume, Bărbatul Înalt.
Localnicii din Cold Rock i-au dat numele ăsta.
Dră Denning, e vreun bărbat,
căruia i-ai dat copiii?
Nu.
Ai acţionat de una singură?
Da.
Dră Denning,
dvs nu puteţi face copii, nu-i aşa?
Nu puteam face copii.
Dră Denning,
aţi răpit copiii din Pitsville?
Da.
Dvs aţi făcut aceşti copii să dispară?
Dră Denning, copiii aceştia sunt morţi?
I-ai omorât?
I-ai ucis, dră Denning?
Dră Denning?
Cold Rock, SUA.
Districtul Pitsville.
Statul Washington.
Mina închisă.
Fără şcoală.
Kilometri de pădure şi un labirint de tuneluri.
Posibil cel mai rău loc de căutat pe cei 18 copii dispăruţi.
Numele ultimei victime,
David Johnson.
Cum vă simţiţi, doamnă Johnson?
- Rezist. - Bun.
Bine, vino.
Ia loc.
Vreau să eviţi confruntarea.
Vreau să vorbiţi cu ea ca o mamă. Mă înţelegeţi?
Da.
Orice observaţie sau întrebare pusă greşit, ne face să ne alegem cu nimic.
N-am găsit nicio urmă de copii. Şi ea nu mai vorbeşte cu noi.
Doamnă Johnson,
dacă simţiţi că nu puteţi face asta, trebuie să ne spuneţi.
Nu, sunt gata.
Încercaţi să nu vă concentraţi pe ceva anume. Vorbiţi cu ea şi ascultaţi-o.
Încercaţi s-o faceţi să se deschidă.
Dacă scoatem ceva de la ea, e din cauză că nu realizează. Înţelegeţi?
Ştiu de ce eşti aici.
Vrei răspunsuri?
Da.
Nu e nimic care să te poată linişti.
Julia.
Nu pot trăi...
Tot mă gândesc la lucrurile astea.
Şi mi-e dor de el.
E de nesuportat modul în care îmi lipseşte.
Să mă gândesc la el tot timpul, să mă întreb unde e.
Ştiu.
Nu cred că ştii, Julia.
Dar ştiu că,
sunt o mamă care i-a învăţat pe fiecare.
Aveau orice îşi doreau.
Julia, ştiu că trăiesc într-o groapă.
N-am un loc de muncă, viaţa mea e dificilă, dar mi-aş da viaţa pentru el.
Aşa e peste tot.
Înfrângere şi durere.
E un ciclu.
Un ciclu?
N-ar fi trebuit să vii aici.
Ce ciclu?
Sistemul e distrus.
Nu mai funcţionează.
Nu există nicio cale de întoarcere. Nu mai există niciun suport.
Am văzut asta în toată lumea. E mai uşor să renunţi.
Nu sunt mai bună ca dvs, dnă Johnson. Doar c-am văzut mai multe.
Nu contează dacă eşti un om bun sau rău. Contează dacă cooperăm.
Suntem atât de limitaţi.
Dar ochii fiecărui copil sunt umpluţi cu...
potenţial şi speranţă, şi ar trebui să îmbrăţişăm şi să dezvoltăm
acest potenţial, dar n-o facem. Continuăm să facem aceleaşi greşeli.
Continuăm să lăsăm copiii să crească cu sistemul ăsta, la fel ca noi.
Trebuie să oprim ciclul ăsta. Asta ar trebui să fie prioritatea noastră. Dar nu e.
Asta am încercat să fac. Şi ce-am schimbat?
Nimic.
Da, mi-a păsat, am ajutat.
Gândindu-mă că voi schimba ceva, că vor fi diferenţe.
Dar când am cerut noi schimbări... Toţi aceşti birocraţi ne-au spus
că nu pot face asta.
Există un proces. De fiecare dată când îi punem la îndoială pe politicieni,
şi sistemul care-i face pe săraci şi mai săraci...
şi copiii suferă, ne spun, că nu, nu poţi face asta.
Există un proces, şi ciclul continuă şi continuă şi tot continuă.
Copiii continuă să sufere. Şi nimeni nu face nimic.
Şi lumea nu se va schimba.
Dumnezeule, doar te chinui.
Dacă ai terminat,
poţi să-mi răspunzi la două întrebări simple?
Părinţii din Cold Rock trebuie să ştie.
Copiii sunt morţi?
Nu.
N-am putut să-i ţin.
Unde sunt?
În pădure.
În tuneluri.
Peste tot.
Nu-mi pasă ce a spus sora ta! Carol trebuie să se întoarcă!
- Tre' să vorbeşti mai încet. - Nu vreau să vorbesc mai încet!
Eşti beat. Vom vorbi despre asta mâine.
Nu!
Vrei să te lovesc?
Nu! Nu! Când o să înveţi să taci?
Vrei să fii lovită?
Scumpo.
Dă-te jos de pe mine...
Nenorocitule. Scumpo, vino aici.
Să n-o mai atingi. Să n-o mai atingi niciodată!
Nu m-ai ratat de asta, scumpo.
Bună lovitură.
Chiar eşti un nenorocit.
Jenny! Jenny, unde eşti?
Vino înapoi, iubito! E-n regulă! Sunt bine!
Probabil nu sunt ceea ce credeai.
Dar nu mai eşti un copil, draga mea.
Poţi să aştepţi aici o clipă?
Da, va fi bine.
Trebuie să fie.
Pentru toţi ceilalţi, Viver Jenny e moartă.
Noul nume e Vera Parker.
Ai grijă de ea. Ofiţerul nostru n-a putut să ne ofere un alt loc.
Fii foarte atentă în primele săptămâni.
Comportamentul ei ar putea da încă de bănuit.
- Nu, doamnă. - Te rog, insist.
Nu vreau banii tăi.
Vreau să salvez fata asta cu orice preţ.
Unul e mort,
şi ceilalţi nu vor mai vedea lumina zilei.
Ştiu. Am văzut la ştiri.
Banii sunt o insultă pentru acest sacrificiu.
- Jenny va fi ultima de care vom avea grijă? - Depinde de administrare.
Doamnă Parker.
Deci, sunt mai mulţi ca tine?
CÂTEVA LUNI MAI TÂRZIU
Ce mai faci, Tracy?
Nu mă aşteptam la tine.
Încă n-am găsit-o pe Jenny.
Cred că încă nu se face tot posibilul, nu?
- Am pus un om de-al meu la acest caz. - Mulţumesc.
- Dar Julia? - Ei bine...
Procurorul cere pedeapsa cu moartea în după amiaza asta.
Dar nu cred că vor obţine asta.
În caz că se decide să ne spună unde sunt ceilalţi copii îngropaţi.
Ştim că nu ea e cea care mi-a luat-o pe Jenny.
Jenny a fugit.
Şi o voi găsi.
Bine.
Rezistă, Tracy.
Fac asta de 25 de ani.
Da, ştiu.
Prima mea mamă a fost o femeie bună.
Muncitoare, generoasă,
sufletistă.
Vorbeam, împărtăşeam,
râdeam,
dar apoi totul a încetat.
Nu putea să mai vorbească cu noi.
Despre bărbaţi, despre visele ei,
despre durerea ei.
Prima mea mamă, m-a iubit şi eu am iubit-o pe ea.
Păzeşte-ţi spatele.
Mama mea ce-a de a doua, m-a crescut pentru puţin timp.
De multe ori mă gândesc la ea,
încercând să mă gândesc la momentul din tunel.
Când a dat ultimul copil soţului ei.
Oare a implorat-o să fugă cu el?
Sau amândoi ştiau că unul dintre ei trebuie să rămână?
Să fie monstrul, să plătească pentru asta,
şi să protejeze secretul lor.
Fie c-a fost o persoană bună sau nu, încă nu sunt sigură.
Dar cea de a doua mamă, m-a iubit şi eu am iubit-o pe ea.
Cea de-a treia mamă mă învaţă despre lume.
A spus că are cunoştinţe despre cheia care-mi va deschide uşi.
Aşa că, rămân concentrată. Observ...
- şi muncesc din greu. - Vera, scumpo.
Ascult ceea ce-mi spune. Vreau s-o mulţumesc.
Cea de-a treia mamă mă iubeşte. Şi o iubesc pe ea.
- Vei întârzia la cursuri. - Vin imediat.
Lumea mea s-a schimbat.
Încerc să-i urmez regulile.
Mama spune că e o lume frumoasă.
Îmi spune să rezist,
că mă descurc bine,
că mă voi obişnui cu timpul.
Jeffrey. Jeffrey.
Vino.
Vom întârzia.
Nu sunt ca ceilalţi.
Presupun că ei au uitat.
Eu nu pot.
În fiecare dimineaţă mă trezesc cu acelaşi gând de-a renunţa la tot şi să plec acasă.
Dar apoi îmi amintesc că mi-am dorit viaţa asta.
Mi-am dorit-o. Am făcut să se întâmple asta.
Cred că e mai bine aşa, nu?
Nu?
Traducerea şi adaptarea: Flavius Gomei
TRADUCEREA DUPĂ SUNET! Facebook: Flavius Gomei Subtitrari-Noi
Download Movie Subtitles Searcher from www.podnapisi.net