api.OpenSubtitles.org is deprecated, please implement REST API from OpenSubtitles.com
Tranio!
Stăpâne!
Stăpâne Lucentio.
Acum, cu-mplinirea marii mele dorinţe de a vedea mândra Padova, leagănul artelor,
am ajuns în roditorul Lombardy, plăcuta grădină a Italiei.
Şi prin iubirea părintească, plec înarmat cu buna lui dorinţă şi plăcuta-ţi companie.
Aşa că o să-i fac pe plac tatălui meu, Lordul Vincentio,
care degrabă m-a trimis de-acasă, în Pisa, în astă primă zi a anului şcolar,
să-nvăţ la universitate şi să-i ornez norocul cu-ale mele virtuoase fapte.
Să trăim şi, poate, să-mplinim o cale de-a-nvăţa şi studia-nţelept.
Ca urmare, Tranio, cât timp voi studia virtutea, partea asta de filozofie voi folosi,
căci dezbate despre fericirea la care ajungi doar prin virtute.
Spune-mi, Tranio,
spune-mi ce gândeşti, c-am plecat din Pisa şi-n Padova venit-am,
ca cel ce las-un vad, ca să treacă prin adânc
şi cu nesaţ se-afundă să-şi potolească setea.
De ce atunci, Lucentio, bunul meu stăpân, sunt cu totul pătruns, ca şi tine,
bucuros că astfel îţi duci hotărârea s-alegi ce-i bun din dulcea filozofie?
Tranio!
Să nu ne mărginim doar la-nvăţătură, căci altfel iubirea va fi proscrisă...
cu desăvârşire renegată.
Nici vorbă de profit acolo unde plăcerea lipseşte, nu?
Stăpâne?
Lucentio!
Ia vino, tu, şcolare, şi cinstit să-mi zici
Ce să te-nvăţ să faci, aici?
Nu mă-nvăţa ştiinţa, nici negoţul, bunăoară,
Ci cum să-mi tăvălesc frumoasa-mi domnişoară.
Lucentio? Lucentio!
Lucentio!
Lucentio.
Stăpâne...
Luaţi-i vălul!
Deoparte!
Luaţi-i vălul!
Iubirea, cine-ar vrea să-şi puie
Pe-un chip ce nu poate să-l ştie?
Descoperă-te, domnişoară, Frumuseţea trebuie-arătată
Arătată
O, stăpână, mă lasă să-ţi spun, să-ţi spun, mă lasă,
Că de-i adevărat că frumuseţea-ţi cu farmec e trasă
Şi-adevărat de-o fi aşa Fie-ţi milă şi drumul îmi dă
să fac pentru dumneata tot ce făcu Adam pentru-a sa Evă.
Prea bine am s-o fac, bună stăpână. Bine-o s-o fac.
Bianca!
Tranio, ard, mă usuc, mă termin, Tranio, dacă n-ajung la fata asta minunată.
Ce?
E chiar posibil ca iubirea deodată să te lovească-aşa?
Bianca!
Grăbeşte-te spre casă. Sor-ta a înnebunit.
La o parte, proştilor!
Bianca! Bianca!
- Bianca... Bianca! Bian... - Seniore Baptista...
Domnilor, nu mă mai pisaţi. Cu fermitate am rezolvat ce ştiţi,
să n-o dau pe fata-mi cea mică, Bianca, nainte de-a avea un soţ pentru cea mare.
Ce?
Nainte de avea un soţ pentru cea mare!
Dacă oricărui dintre voi, îi place Katharina,
Aveţi libertatea toată s-o curtaţi după dorinţă.
O, hidoasă plăcere. E prea dură pentru mine.
Te rog, tată! E voia ta să faci din mine-o târfă, printre masculii ăştia?
Masculi, domniţă? Ce vrei să spui cu asta?
Nu pentru tine, decât de-ai fi de-un lut mai moale şi mai fin.
Cred, sire, că n-ar trebui să-ţi fie teamă. Asemenea împreunare nu-i pe voia mea.
Dar dac-ar fi, fără-ndoială, prima-mi grij-ar fi, ca faţa să-ţi pictez şi să te iau de prost.
Şi piaptănă-ţi bostanul cu picioarele de la scaun.
Lelea asta-i complet nebună... sau o minune progresistă.
Dar din tăcerea celorlalţi pricep că domniţa-i blândă la purtare, cumpătată.
Nu lăsa aceasta să te supere, bună Bianca, şi nu te voi iubi mai puţin... fata mea.
Eşti cea mai cuminte şi mai iubitoare dintre fete.
Drăguţ căţeluş!
O, surioară, fii mulţumită de nemulţumirea mea.
Sire, pentru plăcerea ta, subscriu cu umilinţă.
Cărţile şi instrumentele tovarăşi ar trebui să-mi fie,
la ele să mă uit şi singură să mă pregătesc.
O, Tranio, de-ai putea s-auzi cuvântul unei zâne.
Intră, Bianca.
O, nu! De ce s-o-nchizi, senior Baptista, pentru al celeilalte duh rău,
şi să ducă penitenţa pentru limba ei?
- Domnilor, fiţi mulţumiţi. Am rezolvat-o. - Dar...
Şi pentru că ştiu că-şi află desfătarea în cântări, instrumente şi poezie,
voi primi la mine-n casă profesori gata să-i instruiască tinereţea.
Dacă tu, Hortensio, sau senior Gremio, ştiţi de-aşa ceva, aduceţi-i aici degrabă;
căci voi fi bun cu-aceşti profesori. Aşadar, cu bine.
- Duh rău! - Profesori...
De-ţi place domniţa, îndreaptă-ţi gândul şi isteţimea ca s-ajungi la ea.
Aşa stau lucrurile: sora mai mare e-aşa de blestemată scorpie,
că până ce tatăl scapă de ea, stăpâne, iubita ta trebuie să fie fecioară-n casă.
Ah, Tranio, ce tată crud!
Dar... n-ai băgat de seamă că e-n căutare
să-i aducă profesori isteţi care s-o-nveţe?
Ba, cum de nu, Tranio.
Pe cinstea mea, stăpâne, ambele noastre invenţii se-adună într-una singură.
Tu vei fi profesorul şi te vei ocupa de instruirea fetei.
Încă n-am fost văzuţi în nici o casă
şi nici nu-şi pot da seama după-nfăţişare, de-aş fi stăpân sau de-aş fi un oarecare.
Apoi urmează cam aşa:
Tu vei fi stăpânul, Tranio, în locul meu, şi-ai să fii aici, în Padova, al lui Vincentio fiu.
Sunt mulţumit să fiu Lucentio, pentru că-mi place mult să fiu Lucentio.
Vei avea casa, ţinutele şi servitorii, cum ar trebui să le am eu
şi tu mă vei prezenta drept profesor, gata să-i predau mezinei lui Baptista.
Acuma am urzit-o şi-aşa rămâne.
Tu...!
Seniore Gremio!
Un răgaz în vrăjmăşia noastră, pencă acum mai bine e să fim amici.
Problema ne înteresează pe-amândoi.
Încă mai putem avea intrare la frumoasa noastră domniţă
şi să fim fericiţi rivali ai dragostei Biancăi,
dacă trudim să facem un lucru-ndeosebi.
- Şi, rogu-te, care-i acela? - Măritişul, sire. Să-i găsim un soţ surorii ei.
Un soţ? Un drac!
- Am spus un soţ. - Iar eu, un drac.
Dar ia gândeşte tu, Hortensio, chiar de-i tatăl ei aşa bogat,
cine-i aşa nebun ca să se-nsoare cu însuşi iadul?
Nu!
Grăbeşte, Gremio. Chiar de-ţi întrece ţie răbdarea, iar mie să-ndur ţignalele ei,
păi, mai sunt flăcăi de treabă-n lume, numai dacă dăm de ei,
care-ar lua-o cu tot cu defecte, pentru binele averii tatălui ei.
Eu n-aş face-o nici pentru o mină de aur.
Ajut-o pe Katharina cu un soţ, iar noi o ajutăm pe Bianca să devină soaţă.
A ta sau a mea?
Cine ajunge mai iute, ia inelul. Ce spui, senior Gremio?
- Bine. Trebuie să fie un astfel de om. - Da.
O să-i dau cel mai bun cal din Padova
celui care ar curta-o, s-ar însura cu ea, ar băga-o-n pat şi casa ar scăpa de ea.
Trebuie să fie un astfel de om.
- Trebuie să fie un astfel de om. - La o parte din calea mea!
- O, Grumio! - Hă?
Aici, băiete Grumio ! Bate, am spus!
Să bat, sire? Pe cine să bat?
Aha!
E cineva care insultându-te nu te-a venerat?
Îţi spun, ticălosule, bate-mi aici cu putere.
Unde să te bat, sire?
Loveşte aici, în poarta amicului Hortensio, sau peste proasta-ţi tigvă te voi căpăci.
Ah! Stăpânul meu e pus pe ceartă.
Să îndrăznesc să te bat şi ştiu eu ce voi păţi pe urmă.
Băiete, n-ai de gând să baţi? Sau vrei să sun eu?
- Stăpâne! Ajutor, stăpâni! Al meu e nebun. - Sună când îţi spun.
Stăpâni!
Hortensio. Ah! Bun găsit, prieten drag, Hortensio.
Petruchio!
Care e problema?
Ridică-te, Grumio, scoală!
De n-ar fi ăsta un motiv îndreptăţit să mă lipsesc de slujba lui, spuneţi, sire.
Mi-a poruncit să-l bat...
Prostovan nesimţit! Senior Hortensio, i-am poruncit acestui ticălos să bată-n poartă
- şi n-am putut din suflet să-l fac s-o facă. - La poartă să bat? O, Doamne!
N-ai spus cu voce clară: Loveşte aici", "bate-mi aici"... ?
Băiete, pleacă, sau taci, te previn !
Senior Petruchio, ce vânt minunat te aduse în Padova, din bătrâna Veronă ?
Pe tine şi pe fidelul şi plăcutul tău sevitor, Grumio ?
Senior Hortensio, asta pot spune despre mine:
tatăl meu, Antonio, a murit,
iar eu m-am... băgat în încurcătura asta,
sperând, cât pot de bine să... mă-mbogăţesc şi să mă-nsor.
Să...
...mă-mbogăţesc şi să mă-nsor.
Să... te-nsori, ai zis?
Tatăl ei e Baptista Minola, un gentleman amabil şi bine crescut.
Numele ei e... Katharina Minola.
Iată.
Petruchio, pot să-ţi spun direct, că te-aş sfătui să-ţi iei o scorpie de soaţă?
Ar trebui să-mi mulţumeşti un pic pentru sfat şi-ţi spun de mai-nainte,
că va fi bogată şi chiar foarte bogată.
Dar mi-eşti prieten prea bun şi nu-ţi doresc aşa ceva.
O, pe cuvânt, de l-ar şti cum îl ştiu eu şi-ar zice că ocara i-ar fi puţin de bine.
Senior Hortensio, între doi amici ca noi, ajung doar două vorbe.
Aşa că, de cunoşti una destul de avută ca să fie soaţa lui Petruchio
- având în vedere că de averea e ritmul dansului meu de peţire -
de-ar fi tot aşa nebună cum iubirea lui Florentius a fost,
sau bătrână ca Sibyl, blestemată şi scorpie ca Xanthippe-a lui Socrates, sau mai rău,
nu mă afectează, sau, cel puţin, nu scoate mugurii iubirii din mine,
de-ar fi la fel de dură, pe cât sunt de greu de înghiţit apele Adriaticii.
Am venit să mă-nstăresc însurându-mă-n Padova;
de-i cu bogăţie, atunci cu bucurie, în Padova.
Ei, ia uite, sire, îţi spune pe şleau ce are el în minte.
Păi, dă-i destul bănet şi-nsoară-l c-o păpuşă,
sau c-o gloabă fără nici un dinte-n bot
chiar de-ar avea mai multe tare ca cin'j'doi de cai.
Şi cum nimic nu e perfect, măcar bani să fie pe lângă.
Parale am în pungă şi bunuri am acasă,
şi-aşa de peste mări eu lumea vin s-o văd.
Ca să găsesc avere şi să peţesc...
o soaţă.
Şi când m-am hotărât să mă însor
Cu hei-rup
Prin vânt şi ploaie
Cu aroganţă nicicând n-o să mă căpătuiesc
Căci ploaia plouă-n fiecare zi...
N-o să mai dorm, Hortensio, până n-o văd.
Cu un hei-rup
Prin ploaie şi vânt
Căci ploaia plouă-n fiecare zi
Cu aroganţă...
Cu aroganţă nicicând n-o să mă căpătuiesc
Căci ploaia plouă-n fiecare zi
Pe când eram un băieţel subţire
Cu hei-rup
Prin vânt şi ploaie
Gându-mi stătea numai la jucării
Ploaia plouă...
Acum, Petruchio...
Dacă o să...
Dacă reuşesc să te introduc Katharinei, îţi cer o favoare:
să mă ajuţi s-o peţesc pe sora ei mai mică, Bianca.
Cere-o şi n-o să mai fie aur, precis.
Atunci ar putea prietenul meu Petruchio să-mi facă plăcerea
şi să-mi facă intrarea în haine sobre la bătrânul Baptista, ca profesor?
Ca profesor.
Bine pregătit în muzici, s-o-nvăţ pe Bianca şi-aşa, prin trucul ăsta, cel puţin să pot
să am răgazul să-i declar iubirea şi fără bănuială s-o curtez chiar eu.
Nerecunoscut de bătrânul Gremio!
Acest Gremio e rivalul iubirii mele.
În paza Domnului să fii, senior Gremio.
Şi tu să fii bine primit, senior Hortensio.
Ştii unde mă duc? La Baptista.
Am promis să-ntreb cu mare grijă de un profesor pentru chipeşa Bianca,
Şi, print-un mare noroc...
Cambio!
..mi-am pus ochii pe acest tânăr.
Zi-i mai departe.
Un adolescent curat şi un iubăreţ.
Bine. Iar aici, am un alt domn, Senior Petruchio din Verona,
ce se leagă s-o peţească pe Katharine şi s-o ia de soaţă, de-i va fi dota pe plac.
O, sire, o viaţă cu aşa femeie ar fi ciudată.
Dar de ai stomacul tare, pe numele zeilor, o să te-ajut în toate alea.
Dar o vei peţi pe mâţa aia sălbatică?
Şi voi trăi?
Senior Petruchio...
Aşa te stric, de nici un om nu s-o uita la tine.
Nu...
- Nu! - Ia de-aici! Şi p-asta!
Crezi c-un mieunat îmi poate speria urechile?
N-am auzit la viaţa mea răget de leu?
N-am auzit eu marea, umflată de vânturi,
cum mugeşte ca un mistreţ înfuriat, ros de sudoare?
N-am auzit eu mari comenzi pe câmp şi arsenal din ceruri trăsnind înaltul?
N-am auzit eu, în vâltoarea luptei
alămuri tari, armăsari nechezând şi răsunet de trompete?
Am să te frâng!
Iar tu îmi spui de-o limbă de femeie,
ce nu face nici pe jumate cât troznetele castanului ce arde-n soba unui fermier?
Vai de voi, fricoşi cu goange!
Nu, voi jura în gura mare.
O, nu! Surioară, nu!
O, sora mea bună, nu fi nedreaptă cu mine, nici cu tine,
nu fă din mine o slujnică şi o iobagă.
Răsfăţată!
Dintre toţi peţitorii de-aici, îţi poruncesc să-mi spui pe cine iubeşti mai mult.
Crede-mă surioară, că dintre toţi bărbaţii-n viaţă
încă n-am dat de chipul ăla aparte pe care să-l plac mai mult ca pe oricare altul.
Răsfăţato, minţi!
Katharina! Katharina! Bianca! Fetelor! Fetelor!
Cum, în ochii mei?
Ah, Bianca, intră înăuntru.
De ce-i faci rău, dacă ea nu ţi-a făcut nimic?
Când te-a atins ea cu vreo vorbă aspră?
Nu, acum înţeleg. Ea e comoara ta, ea trebuie să aibă un soţ,
iar eu trebuie să dansez desculţă la nunta ei.
Fiica mea, Katharina, te rog!
Nu vorbi cu mine, plec să plâng, pân voi găsi ocazia să mă răzbun.
Katharina! Katharina!
Senior Baptista...
Bună ziua, bunule vecin.
Vecine, am promis să-ţi găsesc cu grijă un profesor pentru diafana Bianca,
bine citit în poezie şi alte cărţi şi, cu noroc, am scos-o cu bine la capăt.
Vecine, cu generozitate ţi-l ofer pe acest tânăr student,
care a studiat mult la Rheims
şi alte şcoli unde şi-a deprins învăţăturile;
priceput la latină...
...şi greacă... şi alte limbi.
Numele lui e Cambio. Te rog să-i accepţi serviciul.
Stăpâne!
Mii de mulţumiri seniore.
Cu plăcere.
Pot să-ndrăznesc să-ntreb motivul venirii tale?
Da! Iertaţi-mă, sire, eu îndrăznesc, ca, fiind străin de-acest oraş,
să mă fac un peţitor al fetei dumitale, Bianca, chipeşă şi virtuoasă.
- Seniore... - Lucentio mă cheamă.
Numele lui e Litio, născut la Mantua.
Lucentio mă cheamă, şi eu, pe acest pachet de greacă şi latină...
- Destul! - Lucentio!
Mă rog... n-aveţi o fată, pe nume Katahrina, chipeşă şi virtuoasă?
Am o fată, sire, pe nume Katharina.
Eu, sire, de voi primi iubirea ei, ce zestre voi avea cu ea ca soaţă?
Nu, nu! Eşti prea necioplit, du-te şi află-ţi manierele!
Dar de unde eşti?
Cum ţi se spune?
Senior Baptista, treburile-mi dau zor, nu pot veni în fiecare zi în peţit.
Sunt un gentleman din Verona, sire, care-a auzit de frumuseţea şi isteţimea ei,
bunăvoinţa şi blânda-i modestie, calităţile-i nespuse şi purtarea blândă,
îndrăznesc să m-arăt ca oaspete de seamă în casa ta,
să-mi fac cu ochii mei dovada a celor ce-atât de des le-am auzit.
Petruchio mă cheamă, fiul lui Antonio, un om cunoscut prin toată Italia.
Şi-acuma, sire, de voi primi iubirea ei, ce zestre voi avea cu ea ca soaţă?
După moartea mea...
jumătate din pământurile mele,
iar în mână...
...20.000 de coroane.
Visează, Petruchio, te rog, şi lasă-ne pe noi, mai amărâţii peţitori, să vorbim.
Şi... pentru această zestre, o să-i asigur văduvia, de mi-ar supravieţui,
cu toate pământurile mele şi alte acareturi.
Fiul lui Antonio!
- Litio... - Tu ia lăuta, iar tu teancul de cărţi.
Trebuie să mergeţi să vă vedeţi elevii.
Înăuntru!
Băiete, condu-i pe domni la fetele mele.
Spune-le că sunt tutorii lor. Pofteşte-le să-i folosească bine.
- Cu... - ...toate pământurile şi alte acareturi.
Lasă la-ndemână documentele-ncropite,
astfel încât învoielile să poată fi văzute de-amândoi.
Când o-nvoială e bine făcută,
vreau să zic... iubirea ei...
căci asta-i tot în tot.
Păi, asta nu-i nimic. Căci îţi spun, tată...
Sunt tot atât de hotărât pe cât e ea de mândră;
Şi când două firi turbate se-ntâlnesc,
devoră lucrul care hrăneşte-a lor turbare.
Deşi focuşorul se face mare cu-o adiere, totuşi rafalele mari spulberă focul şi tot.
Aşa şi eu cu ea, mi se va supune, căci mi-s bărbat şi nu peţesc precum un ţânc.
Instrument netrebnic! Potroace de maţe murdare!
Fonfănitule!
Dar fii pregătit pentru...
nişte vorbe nu prea fericite.
Senior Baptista! Stăpâne! Stăpâne!
Ce mai e, prietene, de ce eşti atât de palid?
De teamă, ţi-o jur, sunt palid.
Şi s-a dovedit fata un bun muzicant?
Mai degrabă s-ar dovedi un bun soldat.
Fierul i-ar putea rezista, dar nu şi lăutele.
Pe legea mea, e o fată vânjoasă. O, cât mi-aş dori să vorbesc cu ea.
Vino cu mine şi nu mai fi aşa frustrat.
Începe-ţi lecţiile cu fata mea mai mică.
Se spune că înjură, atunci de ce să nu-i spun pe şleau
că la fel de dulce cântă ca şi privighetoarea.
Se spune că se-ncruntă,
o să-i spun că e la fel de limpede cum sunt zorii zilei spălaţi cu rouă.
Se spune că stă mută şi nu scoate o vorbă,
atunci o să-i laud limbuţia şi că exprimă o ascuţită elocinţă.
De mă pofteşte s-o şterg, o să-i mulţumesc, de parcă m-ar pofti să stau o săptămână.
Dacă refuză să se mărite...
refuză să se mărite...
o voi ruga să-mi spună ziua când voi putea anunţa căsătoria şi...
când ne-om căsători.
Bună dimineaţa, Kate.
Ăsta-i numele tău, am auzit.
Bine-ai mai auzit ! Cred că eşti tare de ureche.
Îmi spun Katharine când vorbesc despre mine.
Minţi, cred, căci ţi se spune ordinara Kate, şi mândra Kate, şi uneori blestemata Kate;
Dar Kate cea mai frumoasă din Christendom, Kate din Kate Hall, prea-graţioasa Kate,
căci graţioase-s toate Kate-iile, şi-atunci, Kate, de la mine, Kate - liniştea mea,
auzind în fiece oraş lauda blândeţii tale,
de virtuţile vorbite şi frumuseţea ta răsunătoare,
încă nu destul de-adâncă precum ai merita,
urnitu-m-am să te peţesc ca să-mi fii soţie.
Urnit?
La timp!
Atunci fă ca ce te-a urnit încoace, să te şteargă de-aici.
Ştiut-am eu de la-nceput că eşti uşor "urnibil".
Păi, ce e "urnibil"?
- Un scaun. Ca ăsta! - Atunci stai pe mine.
Măgarii sunt făcuţi să care, ca şi tine.
Femeile-s făcute să poarte, ca şi tine.
Nu o greutate cum ai tu, dacă pricepi ce spun.
Nu, vino, bună Kate, n-o să te încarc!
Căci, ştiindu-te tânără şi uşurică...
Prea uşurică pentru un aşa flăcău, ca s-o poţi prinde.
Tată! Omul ăsta...
Vincentio, tată, am nu mai puţin de 3 corăbii mari,
în plus 2 nave de comerţ şi 12 galere uşoare.
Douăşpe?
- Hic ibat Simois hic est Sigeia... - Nu, lasă lecţiile lui.
Scripcar, abţine-te. Te bagi prea mult în faţă, sir.
Atât de iute ai uitat de primirea pe care sora ei, Katharina, ţi-a făcut-o?
Dascăl certăreţ! Aceasta este patroana armoniei cereşti.
Măgar ridicol! Du-te de te plimbă şi lasă-mă o vreme.
- Du-te să-ţi acordezi instrumentele. - Dar sunt acordate.
Scuipă-n gaură, omule, şi acordează-le din nou.
Mai gândeşte-te la asta, sire, şi ţine-ţi locul.
O să-i abandonezi lectura câtă vreme acordez?
N-o să se-ntâmple asta.
Hic ibat Simois...
Bună dimineaţa, Kate. Bună Kate. Sunt un gentleman...
Asta încerc.
Hai încoa, viespe. Pe cinstea mea, eşti prea nervoasă.
Dacă-s o viespe, fereşte-te de acul meu.
Remediul, atunci, e să-l trag afară.
Da, dacă prostul ar şti unde se află...
Cine nu ştie unde-şi poartă viespea acul? În coadă.
- În limbă. - A cui limbă?
A ta, dacă vorbeşti de cozi, şi bun rămas.
Cum, cu limba mea-n coada ta?
Oh!
- Jur că te pleznesc, dacă mai dai o dată. - Dacă... mă loveşti, nu eşti un domn.
Ei, Kate, sunt un soţ pe placul tău...
- Bădăranule! - Căci în lumina asta, îţi văd frumuseţea,
frumuseţea ta care mă face să te plac mult...
- Ţărănoiule, pleacă! - Tu trebuie să te măriţi cu mine.
Trebuie să te măriţi cu nimeni altul decât cu mine.
De-aia m-am născut, să te peţesc pe tine, Kate,
să te fac dintr-o mâţă sălbatică, o Kate cuminte ca şi alte Kate de casă.
Cuminte ca şi alte Kate de casă.
Nu!
Nu trebuie să te-ncrunţi, nici să te uiţi pieziş,
nici să-ţi muşti buza, cum face-o ţărăncuţă,
nici să-ţi placă să te bagi în vorbă.
Ci cu blândeţe primeşti-ţi peţitorii,
Cu-atente vorbe, fine şi amabile.
Şi vrei, nu vrei, eu... mă voi... căsători... cu tine.
Mai degrabă aş muri!
- Katharina! - Bănuţii mei..!
Katharina!
Senior Baptista! Senior Baptista! Katharina!
Katharina! Fiică!
Îmi spui mie, fiică?
Acum îţi spun c-ai arătat o tandră grijă părintească,
de vrei să mă mărit cu un zăpăcit, un tâlhar descreierat şi un sperjur,
care crede că poate rezolva cu-njurături problema.
Senior Petruchio,
cum îţi merge cu peţitul?
Cum, dacă nu bine, sire? E imposibil să ratez.
Cu-adevărat, nu poţi scăpa.
O să te scarmăn, dacă mă ţii pe loc. Lasă-mă să plec.
Mi s-a spus că eşti dură, timidă şi posacă,
iar acum aflu ce mincinoşi erau,
căci eşti jucăuşă, bine dispusă, foarte politicoasă
şi domoală la vorbă, dar dulce ca florile de primăvară.
Unde-ai deprins toată vorba asta frumuşică?
E naturală, moştenită din isteţimea maicii mele.
O mamă isteaţă, cu un fiu neghiob.
Adică nu-s isteţ?
Cât să te ţină cald.
Mărită-te, ca să mă-ncălzeşti în patul tău.
Şi vrei, nu vrei, cu mine te măriţi.
De ce spune lumea de Kate că şchioapătă?
O, lume bârfitoare ! Kate, ca şi alunul, e dreaptă şi subţire,
şi arămie ca aluna şi dulce precum miejii ei.
- Senior Baptista... - Domnilor, cu voia voastră,
voi alcătui această întrecere.
Premiul va fi câştigat după aceste reguli
şi cel dintre voi cel ce poate oferi fetei mele cea mai mare bunăstare
va primi iubirea Biancăi.
Vine tatăl tău. Să nu negi ceva. Trebuie şi o voi face pe Katharina soţie.
Fost-a vreodată o unire atât de repede făcută?
Iar acum, Baptista, pentru fata cea mică.
Eu...
Trebuie să mărturisesc, ai oferta cea mai bună.
Dacă semnează tat-su învoiala.
Dacă are un tată să semneze aşa ceva.
Dacă tatăl tău se pune chezăşie, e-a ta cu totul.
Senior Petruchio.
Tată...
Uite ce: tu şi toată lumea ce-aţi vorbit de ea, aţi vorbit greşit.
Nu e mândră, ci modestă ca o turturică.
Nu e încinsă, ci temperată ca zorii.
Şi ca să-nchei, aşa cum ne-am înţeles prea bine,
pe duminică să fie ziua nunţii.
O să te văd spânzurat în prima duminică.
Între noi ne-am înţeles, când eram singuri, că va părea tot afurisită-n societate.
Din toate lucrurile vii, cel mai rău e bărbatul.
Îţi spun, e incredibil de crezut cât de mult mă iubeşte.
O să te văd spânzurat în prima duminică.
O, dulce Katharina! O, cea mai bună Kate!
Stă de gâtul meu şi dintr-un sărut în altul repede se lipeşte
şi face jurăminte peste jurăminte, de-ntr-o clipită mi-a câştigat iubirea.
O, sunteţi necopţi. O să vadă o lume întreagă, când eu şi ea vom fi doar doi,
ce papă-lapte blând poate să devină cea mai afurisită dintre scorpii.
Dintre toate lucrurile vii, bărbatu-i cel mai rău.
Petruchio!
Tată şi prieteni... Tată şi prieteni, adio.
Plec la Veneţia să cumpăr veşminte pentru a nunţii zi.
O să avem inele, lucruri şi stofe fine,
şi... sărută-mă, Kate,
vom fi uniţi duminică.
Bing-bang, bing-bang,
Ascultă cum sună din turlă
Bing-bang, bing-bang,
Bing-bang, clopotul sună
Senio Baptista!
Katharina?
Fiică?
Copilă!
Katharina!
Te rog!
Copilă!
Fata mea!
Vine Petruchio.
Ce se mai poate spune?
Ce umilinţă să lipsească mirele
când preotul aşteaptă să spună ritualul de-nsurătoare!
Ce spune Lucentio de ruşinea noastră?
Nu e decât ruşinea mea.
Acum lumea trebuie s-arate spre biata Katharina şi să spună...
E nebuna de soţie a lui Petruchio. Dacă-i convine, să vină s-o ia de nevastă.
Vine Petruchio! Vine Petruchio!
Cu o pălărie veche şi c-o vestă zdrenţuită
cu nişte nădragi vechi de trei ori peticiţi,
cu şeaua mâncată de molii şi etriere desperecheate.
Ce mai face tatăl meu?
Bună ziua, domnilor.
Domnilor, îmi pare că vă-ncruntaţi.
Dar de ce priveşte lung drăguţa adunare, de parc-au văzut vreun minunat monument,
sau vreo cometă, sau vreun fenomen nefiresc?
Vai, scoate-ţi veşmântul, ruşine stării tale, un spin în ochii petrecerii noastre!
Ce? Vrei să te-nsori cu fata mea, aşa?
Într-adevăr, chiar aşa. De altfel se şi spune:
Cu mine se mărită, nu cu hainele mele.
Dar ce nebun sunt să stau la taclale cu voi,
în loc să dau bineţe miresei mele şi să-mi pecetluiesc vorba c-un sărut.
Ba nu, pe rănile Domnului!
Petruchio.
Petruchio!
Petruchio,
vrei tu s-o iei pe Katharina să-ţi fie soaţă de nădejde?
Eu...
Petruchio,
vrei tu s-o iei pe Katharina să-ţi fie soaţă de nădejde?
Inelul.
Inelul...
Petruchio, vrei s-o iei pe Katharina să-ţi fie soaţă de nădejde?
Pe cinstea mea că vreau!
Katharina...
Katharina,
vrei tu să-l iei pe Petruchio să-ţi fie de nădejde soţ?
Vreau să-l...
Nu!
Tată...
Daţi-i drumul, oameni buni. Mâncaţi şi beţi pe săturate.
Vă rog.
Domni şi prieteni, vă mulţumesc de osteneală.
Ştiu că vă gândiţi c-o să mâncaţi cu mine azi
şi-aţi pregătit nenumărate bunătăţi nunta să întâmpinaţi,
dar, asta e, treaba mă cheamă degrabă şi de aceea vreau să vă spun că plec.
N-ai putea să pleci la noapte?
Trebuie să plec până se lasă seara.
Nu vă miraţi. Treaba de mi-aţi şti, m-aţi îndemna degrabă să plec, decât să rămân.
Cinstită adunare, vă mulţumesc la toţi
că m-aţi privit cum singur mă dau acestei blânde, dulci şi virtuoase soaţe.
Ospătaţi-vă cu tata, beţi în sănătatea mea, căci trebuie de-ndată să-mi iau rămas bun.
- Te rugăm stăruitor, stai până după masă. - Nu pot.
- Te rog fierbinte. - Nu se poate.
Chiar şi eu te rog.
Sunt mulţumit.
Eşti mulţumit să stai?
Sunt mulţumit că mă rogi să stau; dar tot nu stau, oricât m-ai ruga.
- Grumio, adu caii! - Gata, sire, sunt pregătiţi.
Bine atunci, descurcă-te singur, eu nu plec azi,
şi nici mâine, până când oi vrea eu.
Uşa e deschisă, sir, ţi se-ntinde drumul, poţi să alergi pân ţi se-nverzesc bocancii.
Căci eu nu voi merge până nu voi vrea.
- Fată, linişteşte-te, nu te-nfuria. - Ba mă voi înfuria, şi ce-o să faci?
Tată, taci ! O să rămână după tihna mea.
Domnilor, înainte, la masa miresei.
Cred că poţi lua o femeie de proastă, dacă nu are isteţimea să reziste.
O să pornească-nainte, Kate, la comandă. Supuneţi-vă miresei, voi cei aici prezenţi.
Mergeţi la ospăţ, veseli şi aroganţi, petreceţi din plin pentru fecioria ei,
distraţi-vă nebuneşte, sau agăţaţi-vă-n ştreang.
Dar mândra mea Kate, trebuie să fie cu mine.
Nu vă uitaţi sus, nici jos, nici holbat, nici agitat. Voi fi stăpânul a ceea ce-i al meu.
Ea este bunul meu, sclava mea, e casa mea cu acareturile ei, e câmpul şi hambarul meu,
mi-e calul, boul şi măgarul, mi-e toate lucrurile,
şi-aicea stă. Să-ncerce s-o atingă careva!
O să-mi îndrept mâna spre acel ţanţoş care va sta în calea mea spre Padova.
Grumio, scoate-ţi degrabă arma, suntem împresuraţi de hoţi,
salvează-ţi stăpâna de eşti bărbat.
Nu te teme, dulce fetişcană, că n-o să te atingă, Kate.
Pavăză-ţi sunt de-or fi şi milioane.
Tată! Tată!
- Petruchio... - Tată!
O, du-te şi te spânzură!
Prostule, porc scârbos!
Lovite-ar vărsatul!
Hai, sus. Hop! Hop! Hop!
De nu plecau degrabă, puteam să mor de râs.
Din toate partidele nebune, aidoma n-a fost niciuna.
- Domniţă, ce părere ai de sora ta? - Pe cât e de nebună ea, aşa şi nunta ei.
Vă garantez, Petruchio e Kate-ificat.
Vino, Kate. Hai, Kate. Înainte, Kate, tot înainte.
Prostule!
Urmează-mă, Kate, de nu eşti prea plăpândă.
Vino, Kate.
...măritată cu-n zălud, bandit descreierat...
Hei, stăpâne!
- Hop, acolo. - Lovi-te-ar varicela!
Stăpâne!
Unde-s pârliţii ăia? Ce? Nimeni la uşă să-mi ţină dârlogii şi să-mi ia calul?
Gregory? Philip?
Nathaniel? Curtis?
Aur.
Mai mult. Mai mult.
Unde e viaţa, unde e viaţa ce-am dus-o de curând?
Unde e viaţa ce am dus-o? S-a dus, s-a dus...
S-a dus, s-a dus, s-a dus...
S-a dus.
Aşează-te, Kate, şi fii binevenită.
Cap sec, rândaş nepoliticos!
Cum? Nicio atenţie? Niciun respect? Nicio obligaţie?
Flăcău de la ţară! Fecior de curvă de cal de povară!
Nu te-am poftit eu să mergi iute înainte
şi să ai toate lucrurile curate pentru stăpâna ta?
Surtucul lui Nathaniel, sire, încă nu e gata,
iar pantofii lui Gregory sunt găuriţi în călcâi,
iar "pumnalul" lui Philip nu e bine vârât în teacă.
Totuşi, aşa cum sunt, ei sunt aici să vă slujească.
Plecaţi, pungaşilor, hai, şi aduceţi-mi cina înăuntru.
Hai, plecaţi, pungaşilor!
Plecaţi!
Mâncare!
Dă-mi un pui!
Mâncare!
Mâncare, mâncare, mâncare!
Mâncare!
Unde-s ticăloşii ăia?
Sunt gata toate.
Bună şi dulce Kate, fii veselă.
Fii veselă, Kate.
Adu-mi nişte apă. Hei! Apă.
Apă!
Pot avea nişte apă?
- Apă. - Apă.
Răbdare, te rog, a făcut-o neintenţionat.
Bastard cu cap de gândac, ticălos clăpăug!
Vino, Kate, stai jos, ştiu că ai stomac.
Mulţumeşti tu, bună Kate, sau s-o fac eu?
- Amin. - Amin.
Amin.
- Amin. - Amin!
Ce-i asta? Pui?
Da.
- Cine l-a adus? - Eu.
Eu? Eu?
E ars, şi-aşa e toată carnea.
Ce câini sunt ăştia! Unde-i netrebnicul de bucătar?
Cum de-ai îndrăznit, tâlharule, s-aduci asta din şifonier
şi să mi-o dai, dacă nu-mi place?
Uite, ia cu tine, bucatele, paharele, tot.
Te rog, bărbate,
nu fi aşa de agitat.
Carnea era bună,
dacă ai fi... fost... mulţumit.
Îţi spun, Kate, era arsă şi uscată şi dinadins nu m-am atins de ea,
căci asta duce la mânie, chiar furie,
şi e mai bine că împreună vom posti decât să mâncăm o carne-atât de arsă.
Ai răbdare, mâine se va drege, iar în noaptea asta vom posti.
Hai, o să te duc în camera de nuntă.
Grumio!
Unde e viaţa pe care-am dus-o?
S-a dus, s-a dus...
S-a dus, s-a dus departe.
Nu!
Proştilor! În ce fel i-aţi gătit voi patul?
Cu-o pernă aruncată ici, acolo una mare, plapuma în felul ăsta şi-aşa cearşafurile.
Cum poate, în vălmăşeala asta, mirele să câştige şi să-şi cucerească mireasa?
Gregory! Curtis! Philip! Nathaniel! Grumio!
Vă scuip, că trebuie să o trataţi aşa!
Ăsta-i mijlocul de a ucide o nevastă, prin bunătate.
Mai jos.
Bună dimineaţa, Kate.
Ce-i, dulceaţă, tot tristă?
Cum se simte Kate a mea?
Rău.
Asta e bine făcută.
Nu, nu.
Stăpâne. Stăpâne!
Stăpâne, am străjuit atât de mult că-s obosit ca un câine,
dar cel puţin am dibuit un om numai bun să joace rolul tatălui.
Un înger bătrân coboară dealul.
De care Tranio din urmă se-apropie.
- Domnul să te aibe-n pază, sire. - Şi pe tine, sire. Eşti binevenit.
- Din ce zonă eşti, te rog? - Din Mantua, sire.
Mantua?
Din Mantua? Măi, să fie, Doamne fereşte! Şi vii la Padova, nepăsător cu viaţa?
Viaţa mea, sire? Adică, cum, te rog? Că nu pricep.
E moarte curată pentru oricine din Mantua să vină la Padova.
Nu, cauza n-o ştii?
Vasele voastre au rămas la Veneţia, iar Ducele, dintr-o dispută-ntre el şi Ducele tău,
a publicat-o şi-a proclamat-o deschisă.
Vai, sire, ce mă sfătuieşti să fac?
Asta am să fac şi asta te sfătuiesc să faci:
ca să-ţi scapi viaţa din situaţia asta, favoarea asta-ţi fac spre binele tău
şi cred că-i spre norocul tău că semeni cu Lordul Vincentio.
Francheţa şi succinţa dumitale îmi plac nespus.
E adevărat că fiul tău Lucentio îmi iubeşte fata, şi ea pe el.
Acum, dacă-mi dai asigurări
că, precum un tată, o să te-nţelegi cu el şi o să-i treci fetei mele o dotă bună
şi înţelegeri vom semna
la găzduirea fiului tău - căci pereţii au urechi, iar eu am multe slugi -
păi, atunci, are consimţământul meu s-o ia pe Bianca.
Senior Baptista...
Treaba e făcută, ceremonia stabilită pentru următoarea duminică.
Şi o să dau o petrecere la care, pe lângă oamenii de aici, din Padova,
Petruchio şi Katharina ar trebui să fie-aici.
Stăpână... ce mai faci?
Crede-mă, cât se poate de prost.
Inveseleşte-te, uită-te cu voie bună spre mine.
Tatăl tău ne-a poftit la nunta Biancăi,
şi într-acolo trebuie să mergem, bine îmbrăcaţi.
Croitorul şi negustorul ţi-aşteaptă răgazul să te-mpodobească cu fleacuri preţioase.
Hai, croitorule, să-ţi vedem podoabele.
Ce mai e nou... sire?
- Aici e... - Aici e capa cerută de Alteţa Voastră.
- Păi, asta-i modelată ca un castron! - O, îmi place tichia!
Un blid de catifea! Vai, ruşine! E obscenă.
- Obscenă? - Obscenă?
Şi mizerabilă.
Păi, e o bărcuţă sau o coajă de alună, un chiţibuş, o jucărie,
o păcăleală, o tichie de copil.
Arunc-o! Hai, să văd una mai mare.
Nu voi purta una mai mare.
E potrivită vremurilor, iar doamnele onorabile poartă asemenea pălării.
Când vei fi onorabilă, vei avea şi tu una, dar nu mai înainte.
Păi, sire,
cred că am dreptul să vorbesc şi voi vorbi.
Nu sunt copil, nici bebeluş.
Mai bărbaţi ca tine au ascultat ce le-am spus cu mintea-mi,
şi dacă nu poţi suporta, mai bine-i să-ţi astupi urechile.
Limba-mi va da glas mâniei din inima mea, altfel inima-mi va crăpa, de tac.
Îmi placi mai mult acum, când ştiu că tichia nu-ţi place.
Iubeşte-mă, sau nu, îmi place pălăria, şi-asta o s-o am, de nu, niciuna.
Rochia. Hai, croitorule, s-o vedem.
O, fie-ţi milă, Doamne! Ce chestii de panaramă avem aici?
Ce-i asta? O mânecă? Pare juma de tun. Cum, sus-jos, tăiată ca o plăcintă de mere?
Păi, cum mama naibii, croitor, numeşti tu asta?
Mi-ai poruncit să fie simplă şi bună, în pas cu moda şi vremea.
O, monstruoasă aroganţă! Tu, mincinos cu aţă, cu degetar,
tu vergă, trei sferturi, mincinos.
Tu, juma de metru, sfert, chiar inci. Tu, purice, păduche, greiere de iarnă!
Piei, zdreanţă, tu, rest, rămăşiţă,
ori aşa te bat cu metrul tău, de-o să-ţi ţii minte schiorlăitul tot restul vieţii.
Ei, hai, Kate, trebuie să mergem la tatăl tău,
chiar şi în aceste veşminte simple.
Pungile ne vor fi bogate, hainele sărace, căci mintea-i cea care-mbogăţeşte trupul.
Aşa cum soarele trece printre nori cei mai întunecaţi,
la fel şi-onoarea se-arată în cel mai modest veşmânt.
E gaiţa mai preţioasă decât ciocârlia, pentru că are pene mai frumoase?
Sau e năpârca mai bună ca ţiparul, pentru că pielea-i pictată bucură ochiul?
O, nu, bună Kate.
La fel nici tu nu valorezi mai puţin în hainele simple şi-n lipsa fineţurilor.
Dacă o să ţi se facă ruşine, dă vina pe mine.
Grumio!
Vezi să fie croitorul plătit.
Aşa că, fruntea sus!
Iar acum, scumpa mea,
ne-ntoarcem acasă la tatăl tău şi-o să ne prezentăm cât vom putea de bine,
cu haine şi pălării din mătase, inele de aur, şi gulere, şi manşete, şi crinoline, şi lucruri,
cu brăţări de chihlimbar, mărgăritare, eşarfe şi evantaie.
- Când trebuie să plecăm? - Păi, acum.
- Cât e ceasul? - E ziuă.
- E noapte. - E şapte.
E cel mult două.
Trebuie să fie şapte, altfel nu mai plec.
Uite, orice-aş spune, sau face, sau aş gândi să fac, mă contrazici mereu.
Nu...
Las-o baltă, nu mai plec azi şi nici altă dată, până când nu va fi ce oră spun eu că e.
Este... şapte.
Ei, Doamne, hai, să mergem odată spre tatăl tău.
Doamne, ce frumoasă şi luminoasă e luna!
Am spus că e luna.
Ştiu că e luna.
Păi, atunci minţi. E binecuvântatul soare.
Atunci, Domnul fie slăvit, e chiar binecuvântatul soare.
Dar nu e soarele, când spui că nu e, iar luna se schimbă după a ta dorinţă.
Oricum l-ai numi, fie ce-o fi, tot aşa va fi şi pentru Katharine.
Înainte, înainte.
Dar, zău, ce companioni sosesc aici?
Bună ziua, onorabile doamne. Încotro?
Spune-mi, dulce Kate, şi spune-mi drept, văzut-ai o mai proaspătă doamnă?
Aşa o luptă între alb şi roşu pe obrajii ei!
Ce stele cerul smălţuiesc cu-aşa o frumuseţe,
precum aceşti doi ochi pe... faţa-i cerească?
Bună... iubită doamnă,
înc-o dată, ziua bună.
Dulce Kate, îmbrăţişeaz-o pentru frumuseţea ei.
Tânără fecioară,
bună, proaspătă şi dulce...
Încotro, sau unde ţi-e sălaşul?
Fericiţi părinţii cu aşa diafană copilă,
dar mai fericit bărbatul ale cărui stele bune i-o vor urzi tovarăşă de pat.
Păi, stai aşa, Kate, sper că nu faci pe nebuna.
Acesta e bărbat, bătrân, zbârcit, trecut, uscat, şi nu o doamnă cum ai zis că-i el.
O, scuze, tată bătrân, pentru greşiţi-mi ochi.
C-am fost atât de orbită... De soare?
...încât tot ce văd e verde şi tânăr.
Acuma văd că eşti un respectabil tată.
Mă iartă, te rog, pentru greşeala-mi prostească.
Iart-o, sire, şi-n plus ne spune în ce direcţie călătoreşti:
dacă-i ca noi, bucuroşi om fi de compania ta.
Cinstite domn şi tu, prea scumpă doamnă,
ce cu-ntâlnirea voastră ciudată uimitu-m-aţi peste măsură,
numele meu e Vincentio...
şi casa mi-e în Pisa.
Pisa, faimoasă pentru oamenii ei serioşi,
şi mă îndrept spre Padova, să-mi văd un fiu pe care nu l-am văzut demult.
Învaţă la universitate, iar numele lui e Lucentio!
- Stăpâne. - Biondello...
Încet şi cu grăbire, sire,
chiar acum preotul însoară pe Hortensio cu robusta văduvă a alegerii sale
şi, odată ce biserica-i goală, ne-am înţeles să te căsătorim în taină cu domniţa ta.
Zburăm, Biondello.
Spune-mi, bunule domn, asta e casa unuia Lucentio?
Da, dar au treabă acolo, negoţându-se pentru zestre.
Mai bine ai bate mai tare.
Cine-i cel ce bate de parcă ar vrea să dărâme uşa?
Senior Lucentio e-năuntru, sire?
E-năuntru, sire, dar nu i se poate vorbi.
Vă rog să-i spuneţi lui Lucentio că tatăl lui e la uşă şi vrea să-i vorbească.
Minţi.
Tatăl lui e aici şi se uită pe geam.
- Tu? Tatăl lui? - Da, sire, după cum spune mama lui,
dacă o pot crede.
Păi, cum aşa, bătrâne domn!
Asta-i ticăloşie clară, ca să-ţi iei numele altuia.
Puneţi mâna pe tâlhar!
Cred că vrea să înşele pe cineva din oraşul ăsta, folosind numele meu.
Biondello. Biondello!
Ajutor!
Vino aici, ticălosule!
Tatăl stăpânului meu, Lord Vincentio.
Vino aici, derbedeule!
Ce, m-ai uitat?
Să vă uit, sire? Nu, sire. Nu, sire.
Nu pot să vă uit, sire, căci... nu v-am mai văzut în viaţa mea.
Cum? Ticălos notoriu, nu l-ai mai văzut pe tatăl stăpânului tău?
Ajutor! Fiule!
Sire, cine eşti de-ncerci să-mi baţi sluga?
Cine sunt, sire? Nu, cine eşti tu, sire?
O, zei nemuritori! O, ticălos de frunte!
Cum, pieptar de mătase, pantalon de catifea, mantie stacojie şi pălărie umflată?
O... O, sunt distrus. O...
O, sunt terminat.
Sunt terminat! Fiul meu şi sluga cheltuiesc totul la şcoală.
Cum, şi-a pierdut minţile omul?
Păi, sire, ce vă pasă dacă port perle şi... şi... aur?
Îi mulţumesc tatălui meu, că mă poate întreţine.
Tatăl tău?
Tatăl lui face corăbii în Bergamo.
Greşeşti, sire, greşeşti. Rogu-te, cum crezi că-l cheamă?
Numele lui? De parcă nu i l-aş cunoaşte!
L-am crescut de când avea doar 3 ani, iar numele lui e Tranio.
Tranio?
La o parte, măgar nebun!
Numele lui e Lucentio, şi e singurul meu băiat, şi e moştenitorul pământurilor mele.
Lucent...
Ticălos. O, ticălosule!
Ticălos! Nemernic!
Sluga mi-a omorât băiatul!
Opriţi-l, te acuz, în numele Ducelui.
O, băiatul meu, băiatul meu!
Spune-mi, nemernicule, unde-i fiul meu, Lucentio?
Cheamă un căpitan.
Renegă-l, leapădă-te de el, sire, altfel suntem cu toţii pierduţi.
Cum îndrăzneşti să mă atingi!
O să vezi, voi protesta la Duce. Va pedepsi această hrubă de-nşelăciune.
Iertare, bunule tată...!
Scumpul meu fiu trăieşte!
Iertare, bunule tată.
Bărbate, să intrăm în casa tatălui meu.
Întâi, sărută-mă, Kate, şi apoi aşa vom face.
Cum, în mijlocul străzii?
Ce, ţi-e ruşine cu mine?
Nu, sire, Doamne fereşte...
dar... mi-e ruşine de sărut.
- Păi, atunci, hai din nou acasă. - Nu, te voi săruta.
Acum, rogu-te, iubitule, stai.
Grumio, vinul meu.
Nimic altceva decât stat şi mâncat!
Padova îşi permite amabilitatea asta, fiule Petruchio.
Padova nu-şi permite decât amabilitatea.
Pentru binele amândorura, aş vrea să fie-adevărat ce zici.
Sunt convins că Hortensio se teme de văduva lui.
- Nu mi-e teamă. - Vreau să spun că lui Hortensio îi este.
Soţul tău, tulburat fiind de-o scorpie, măsoară necazul soţului meu cu al lui.
Iar acum ştii la ce mă refer.
- O foarte răutăcioasă referire. - Exact, adică tu.
- Pe ea, Kate! - Pe ea, văduvo!
- Pe 100 de coroane, Kate o va da pe spate. - Păi, asta-i treaba mea.
Cu voia voastră, domnilor, doamnele se vor retrage.
Bianca.
Zău, Petruchio, încep să mă-ntreb dacă ai luat-o pe cea mai scorpie dintre toate.
Eu spun că nu. Şi, ca să fim siguri, hai să trimitem după soţiile noastre,
şi a cui e cea mai supusă, să vină în clipa în care-i chemată,
va câştiga premiul pe care vi-l propun.
De acord.
- Care era premiul? - 200 de coroane.
200 de coroane?
Arunc atâta pe şoimul şi câinele meu, dar pe soaţă, de 20 ori mai mult.
Atunci, aşa să fie. 4000 de coroane.
De acord?
De acord.
- Cine să-nceapă? - Acela voi fi eu. Biondello?
Du-te, Biondello, pofteşte-o pe doamnă la mine.
Pun şi eu la bătaie jumătate din miză pentru Bianca.
N-o să fie jumătăţi. Suport eu singur tot.
Ei, ce veşti ai?
Sire, stăpâna îţi trimite vorbă că are treabă şi că nu vine.
Cum? Are treabă şi nu poate veni? Ăsta-i răspuns?
Da, şi încă unul politicos.
Roagă-te Domnului, sire, să nu-ţi răspundă mai rău, soţia ta.
Eu sper la mai bine.
Băiete!
Biondello, du-te şi roagă-mi soţia să vină la mine... de-ndat.
Oho, o rogi! Nu, atunci trebuie să vină.
Teamă mi-e, sire, că orice-ai face, a ta va fi-n zadar rugată.
- Unde-i soţia mea? - Nu vine.
Te pofteşte pe dumneata să mergi la ea.
Din rău în mai rău, nu va veni! O, infama, intolerabil, nu se poate îndura!
Grumio, du-te la stăpâna ta, şi spune-i că-i poruncesc să vină.
- Îi ştiu răspunsul. - Care?
N-o să vină.
Vezi unde vine.
- O, hai că glumeşti. - Nu, nu, nu glumesc.
Ruşine, ruşine!
Descruntaţi-vă sprâncenele-ameninţătoare
şi n-azvârliţi din ochii-aceştia priviri pline de dispreţ,
ca să vă răniţi stăpânul, regele, guvernatorul.
Vi se murdăreşte frumuseţea cum gerul strică miedul.
Soţul vă este domn şi viaţă, paznic, cap şi suveran;
unuia căruia-i pasă de tine,
şi pentru păstrarea ta îşi obligă trupul la dureroase munci pe apă şi pe uscat,
să vegheze noaptea în furtună, în arşiţă ziua,
în timp ce tu te-ntinzi caldă acasă, în siguranţă;
El nu râvneşte altă plată din mâinile voastre decât iubire, priviri cuminţi,
şi supunere adevărată;
Prea mică plată... la un aşa câştig.
Astfel de obligaţii sunt datori prinţului, cetăţenii,
dar şi o femeie, faţă de soţul ei.
Iar când e mofturoasă, iritată, posacă, asudată
şi nesupusă dorinţei lui cinstite,
ce-i altceva decât o rebelă proastă
şi-o trădătoare stângace a domnului ei?
Mi-e ruşine că femeile sunt atât de simple să dea război, când ar trebui să facă pace,
sau caută reguli, putere şi influenţă,
când sunt făcute să servească, să iubească şi să se supună.
De ce...
avem noi trupurile moi, slabe, catifelate,
nepotrivite trudei şi necazului din lume,
dacă nu pentru ca starea şi inimile noastre să fie în acord cu părţile de-afară?
Hai, viermi capricioşi şi incapabili!
Hai.
Mintea mea era la fel de multă ca a voastră,
inima, la fel de mare, judecata chiar mai mult,
să pot răstălmăci cuvinte şi să mă-ncrunt la rândul meu.
Dar acum văd că lănciile noaste nu-s decât paie.
Hai, puneţi-vă mâinile sub tălpile soţilor voştri,
ca semn că de orişice îndatorire, dacă-i place,
mâna mea e pregătită,
să-l poată uşura.
Păi, asta da, femeie!
Hai şi sărută-mă, Kate.
Am câştigat lupta, voi mai aveţi de luptat, şi fiind învingător,
Domnul să vă dea... noapte bună!
api.OpenSubtitles.org is deprecated, please implement REST API from OpenSubtitles.com