S A T U L
Traducerea şi adaptarea Eugen Roşu
Cine mă mai ciupeşte ca să mă trezească din somn?
Cine mai râde de mine când cad? Pe cine mai ţin de mână când merg?
În clipe ca acestea, ne-am putea întreba:
am făcut bine că ne-am stabilit aici?
Să mulţumim pentru răstimpul ce ne-a fost hărăzit.
La ce vă uitaţi cu atâta curiozitate?
Să-l ducem în clasă, să-l studiem!
Cine l-a descoperit?
- Philip, tu l-ai adus? - Nu, dle Walker.
M-am uitat cu atenţie. Avea gâtul rupt şi mai toată blama jupuită.
- Înţeleg. - A fost omorât.
Dar cine este făptaşul?
Cine o fi făcut o aşa mârşăvie?
- L-au omorât Cei-Despre-Care-Nu-Vorbim. - Într-adevăr.
Cum ţi-a venit această idee?
- Sunt carnivori. - Au gheare lungi.
Copii...
Cei-Despre-Care-Nu-Vorbim nu ne-au mai călcat de mulţi ani hotarul.
Noi nu intrăm în pădurea lor, iar ei nu coboară în vale.
Este un pact.
Nu-i ameninţăm. Ei de ce ar face asta?
N-ar trebui să neglijăm Zborul Păsărilor.
Anul trecut n-a fost, iar mie, una, mi-a lipsit.
Iar soţiei d-tale i-ar plăcea să vadă copiii îmbrăcaţi cu pene.
Mi-ar plăcea tare mult.
Eu n-am nici o putere. Azi, prezidează August Nicholson.
E un tânăr care doreşte să se adreseze bătrânilor.
Pofteşte-l înăuntru.
Alice.
Salut, Lucius.
"Mama nu cunoaşte motivul vizitei mele."
"Nu şi-a dat consimţământul şi nici nu m-a povăţuit în vreun fel."
"Decesul micuţului Daniel Nicholsons, răpus de boală,
ca şi alte întâmplări, mi-au împovărat gândurile."
"Cer îngăduinţa de a străbăte pădurea înterzisă"
şi de a merge în oraş."
"Voi lua medicamente noi şi mă voi întoarce."
"Iar Cei-Despre-Care-Nu-Vorbim sunt convins că mă vor lăsa să trec."
"Creauturile simt neliniştea şi teama."
"Vor vedea că am intenţii paşnice şi că nu mi-e teamă."
"Sfârţit."
Ce-i în mintea ta?
Spune ceva, Lucius.
Finton Coin e în foişor şi i-am promis să fac de strajă cu el.
- Te-ai gândit vreodată la oraşe? - La oraşe?
Ce rost are?
Sunt locuri păcătoase, cu oameni păcătoşi. Asta-i tot.
Îţi mulţumesc, Lucius.
Eşti un prieten adevărat.
Sper să nu te fi văzut nimeni.
E limpede că avem de-a face cu o specie de carnivor,
mai degrabă, un coiot sau un lup.
Felul în care ucide şi jupoaie prada,
dar abandonând carnea sfâşiată,
ar putea indica faptul că animalul e atins de nebunie.
În următoarele săptămâni, ar trebui să fim atenţi la acest coiot.
Să-i supravegheaţi pe cei mici când se joacă pe dealuri.
Cât despre cealaltă ipoteză,
nu credem că ne-au fost încălcate hotarele.
Cei-Despre-Care-Nu-Vorbim sunt mai mari decât coioţii
şi am fi ştiud dacă ar fi pătruns aici.
Groaznică povestea cu coioţii, nu, tată?
- Nu te nelinişti, Kitty. - Tu nu-ţi faci griji?
Sunt convins că totul se va sfârşi curând.
- Putem schimba subiectul? - M-aş simţi uşurat.
M-am îndrăgostit.
Îţi cer îngăduinţa să mă căsătoresc.
Lucrurile astea au şi ele o desfăşurare. Băiatul ar trebui să fie acum lângă tine...
- Unde este băiatul? - Încă n-am discutat cu el.
Tânărul nu-ţi cunoaşte intenţiile?
El e mai tăcut.
Vroiam să-i spun după ce aveam binecuvântarea ta.
Este vorba de Lucius Hunt.
Ai ceva împotriva lui?
- Nu. M-am gândit la el. - Nu-i ca ceilalţi băieţi.
- Nu se joacă prosteşte ca ceilalţi. - Sigur că nu.
Atunci, îmi dai binecuvântarea?
Mai întâi, fă-mi o plăcere.
Nu mai spune la nimeni până nu vorbeşti cu el.
Bună ziua, Lucius.
Vroiam să-ţi spun ceva.
Te iubesc, Lucius.
Te iubesc cât ziua de lungă. Mai mult decât soarele şi luna la un loc.
Dacă şi tu simţi la fel, n-ar trebui să ne mai ascundem.
Iubirea este un dar. Ar trebui să fim recunoscători.
Ar trebui să strigăm din toţi rărunchii.
Mulţumesc!
Puiul mamii, dormi uşor
Viaţa-i lungă, iubirea nesfârşită
Timpul va fi blând cu tine
Să vezi lumea întreagă
Cum umbrele vin şi dispar
Cum vântul adie printre copaci
Şi florile cresc.
Cred că ceea ce te lega de băiatul meu e tocmai această muţenie a voastră.
Eşti foarte amabil.
Iartă-mă, dar n-am mai dormit de multe nopţi.
Te descurci de minune, Jamison.
Încă un pic. Fă-ţi curaj!
Nu te mai împinge! Îmi şifonezi cămaşa.
Dacă fac eu zgomot, fac şi ei. Mă vor imita înainte să atace.
Curaj, omule! Astea-s baliverne.
Nu te clătina! Stai nemişcat!
Ca un câine te adulmecă.
Vă rog, dle Nicholson?
Poţi să te ascunzi de năpastă, aşa cum am făcut-o cu toţii,
dar năpasta tot te va găsi.
Te simte după miros.
Nu ştiam că alergi atât de repede.
Încă mai suntem în stare să alergăm.
Noah ar trebui pedepsit. Iar l-a lovit cu băţul pe micuţul Joseph.
Nu mai da! Lasă băţul!
Noah Percy.
Potoleşte-te imediat!
Ai încurcat-o!
- Nu mai dau! - Am să te încui în camera tăcerii.
Am să plâng.
- Atunci, să facem o înţelegere. - Ce idee grozavă!
Dar să nu spui la nimeni. Crezi că vei reuşi?
Mai e vorbă? Mut ca un şoarece de biserică.
Dacă juri să nu mai dai în nimeni, nu mai intri în camera tăcerii.
Nu mai dau.
Atunci, aşa rămâne!
Nu-i nevoie să ne înapoiem imediat.
Ce să facem între timp?
- Facem o întrecere? - Da.
- Până la Stânca de Odihnă? - Fără trucuri.
Ce insinuare! Retrageţi cuvintele! Sună clopoţelul de la şcoală?
Ivy, ai trişat.
Ştiu. Iartă-mă!
Sora mea a plâns rău de tot.
Ştii după ce te-am recunoscut?
Unii, puţini la număr, emană un strop de culoare.
Vag. Ca o aură.
E singurul lucru pe care-l disting în beznă.
Şi tata o emană.
Vrei să ştii ce culoare ai? Atunci, nu-ţi spun.
O doamnă nu vorbeşte despre aşa ceva. Nici măcar nu m-ai întrebat.
Alergi ca un băieţoi.
Mulţumesc.
Ştiu de ce ai refuzat-o pe sora mea.
Când eram mai mică...
obişnuiai să mă ţii de mână când mergeam.
Deodată, n-ai mai făcut-o.
Într-o zi, m-am împiedicat şi am căzut. Erai de faţă.
Mă prefăcusem, e adevărat, dar tot nu m-ai ajutat.
Uneori nu facem ce ne-am dori, iar ceilalţi nu ne înţeleg intenţiile.
Ce s-a întâmplat?
Ce este?
Afine... Ce cadou minunat!
Ia seama!
Ţii în mână culoarea interzisă.
Îi atrage pe Cei-Despre-Care-Nu-Vorbim. Ar trebui să le îngropaţi.
Să nu mai culegi afine.
Le-a scos din buzunar.
Ce s-a întâmplat. Ţi s-a schimbat respiraţia.
N-am mai văzut aşa ceva.
Nu le-ai cules acum. Unde le-ai găsit?
"Astăzi, la Stânca de Odihnă"
"Noah Percy i-a dăruit lui Ivy Walker fructe de culoarea interzisă."
"Apoi, l-am întrebat unde le găsise,"
"căci nu mai văzusem aşa ceva,"
"A arătat spre un desen de pe piatră."
"Am convingerea ca Noah Percy a fost de mai multe ori în pădure."
"Mai cred că, datorită inocenţei sale, creaturile pădurii nu-i fac nici un rău."
"Asta îmi întăreşte convingerea că mă vor lăsa şi pe mine să trec,"
"dacă vor simţi că nu sunt un pericol pentru ele."
Vom discuta despre oraş, de data asta şi atât.
Tatăl tău a plecat într-o marţi la piaţă,
la ora nouă şi un sfert dimineaţa.
Două zile mai târziu, l-au găsit în apele râului jefuit şi dezbrăcat.
De ce-mi spui aceste grozăvii?
Ca să ştii ce te-ar putea aştepta.
Intenţiile mele sunt sincere. Mă gândesc numai la oamenii acestui sat.
Iartă-mă. Îmi fac griji pentru viaţa singurului meu băiat.
Eu nu umblu cu ascunzişuri.
Ce vrei să spui?
Fiecare ungher al acestui sat ascunde taine.
Nu simţi?
- Nu vezi? - O fac spre liniştea mea.
Ca relele trecutului meu să rămână ferecate, dar nu uitate.
Dacă le uit, vor renaşte cândva.
- Atunci, s-o deschidem. - Nu.
Poate ar fi bine să mergem să vorbim cu Edward Walker.
- Poate el... - Şi el se ascunde.
Îşi ascunde sentimentele pentru tine.
Uneori nu facem ceea ce
alţii ştiu că am vrea să facem. Şi atunci, nu le mai facem!
Ce tot îndrugi acolo?
Să nu-ţi faci griji! N-am să păţesc nimic.
Uneori, parcă eşti un mânz.
Ce te face să crezi că ar nutri anumite sentimente pentru mine?
Nu te atinge niciodată.
N-ai cum să-mi scapi!
Bună.
Mă jucam cu Noah.
Ticălosul iar s-o fi ascuns la mine în casă.
Casele nu fac parte din joc. Şi ştie asta.
Te simţi bine?
În seara asta, eu şi Kitty avem grijă de copii. Pa!
I-am auzit pe ai mei discutând despre tine.
Ştiu că ai cerut să mergi la oraş.
Eşti un gest nobil, dar nu cred că e înţelept să te duci.
Nu te deranjează că nu vezi?
Văd lumea, Lucius Hunt. Nu chiar cum o vezi tu...
Cum rămâne cu Noah?
Dacă ar există medicamente care să-l ajute să înveţe?
Să discutăm despre altceva. Nu-mi face bine.
Kitty se va mărita.
S-a îndrăgostit din nou. De data asta, de Christop Crane.
Nu ţi se pare că-i o alegere cam ciudată?
Nu stă rezemat de scaun ca să nu-ţi şifoneze cămaşa.
Dar are maniere... şi ţine foarte mult la sora mea.
Cred că Kitty este binecuvântată.
Şi eu sunt binecuvântată.
Acum că sora mea mai mare se mărită,
sunt liberă să fiu peţită... de cine s-ar interesa de mine.
O să te prind. Îmi dai un pled?
L-ai văzut pe Noah?
Lucius?
Repede, în pivniţă!
- Se apropie. - Închide uşa!
-Noah, intră! - Vin.
Venim.
- Se apropie. - Să închidem uşa!
- Lucius a rămas afară. - Vin.
O fi intrat undeva la adăpost. Închide uşa, te rog!
Se va întoarce să se asigure că suntem în siguranţă.
Ivy, te rog.
- Te rog. - Nu!
Nu-i lăsa să intre.
A ntrat în casă!
Semnele pe care le-am găsit prin case, în acesta dimineaţă,
sunt un avertisment. Un fel de ameninţare.
Creaturile nu ne-au atacat niciodată fără motiv.
Are cineva idee de ce s-au petrecut toate acestea?
Cine a scris biletul?
"Vă rog, citiţi să audă toată lumea."
"Eu sunt vinovat de cele întâmplate."
"Deunăzi, am trecut linia interzisă întrând în Pădurea Covington,
şi am fost văzut de Cei-Despre-Care-Nu-Vorbim."
"Îmi pare nespus de rău."
"Am acoperit de ocară familia mea şi pe mine."
"M-am rugat ca fapta mea să nu ne mai aducă necazuri."
"Cu profund regret, Lucius Hunt."
A dat de belea?
Nu te nelinişti.
N-am ştiut niciodată că eşti atât de curajos.
Sutem recunoscători pentru aceste clipe minunate.
Am avut o soră mai mare.
Dnă Clack, aveţi secrete.
Kitty îmi aminteşte de ea.
Cum era?
Răutăcioasă.
Ne băteam tot timpul.
Cum o chema?
Ea de ce n-a venit în Pădurea Covington?
Sora mea n-a trecut de 23 de ani.
Au omorât-o nişte bărbaţi pe o străduţă de lângă casa noastră.
Vă rog, ridicaţi-vă!
Sper să nu-mi şifoneze şi mie cămăşa!
Toate cele bune într-o zi atât de fericită!
- A fost o ceremonie frumoasă, nu? - Grozavă.
Ţi-ai dus mâna la ochi de mai multe ori.
Poate din cauza prafului.
Dle Walker.
Povesteşte!
- Au intrat în sat. - Ce spui?
- Au lăsat mai multe avertismente. - Vor să plecăm de aici.
Asta nu se poate.
Unul dintre ei ne-a văzut. A dispăut în beznă.
Eşti sigur?
Staţi lângă Ivy.
O să vă povestească ceva amuzant şi o să vă treacă supărarea.
Vom merge cu toţii.
Au luat animalele şi le-au jupuit.
Blănurile şi penele au dispărut.
Sunt semne de uşă, acolo unde a fost forţată.
Semnele sunt la înălţime. Coioţii nu ajung atât de sus.
Bătrânii vor face mâine o anchetă.
În sala de Consiliu, fiecare sătean va fi chestionat.
Să descopere cum au fost încălcate hotarele?
Da.
E frig afară. Ar trebui să intri.
De ce stai pe prispă?
Nu este în siguranţă.
Mai sunt şi alte prispe.
Mă găseşti prea băieţoasă?
Îmi plac jocurile băieţilor... ca cel de pe buturugă.
Se întorc cu spatele la pădure
şi aşteaptă să vadă cât rezistă până îi biruie frica.
E foarte palpitant.
Am înţeles că tu deţii recordul.
Se spune că nu poate fi doborât.
Un joc copilăresc.
Cum de eşti atât de curajos, iar ceilalţi tremură de frică?
Nu-mi pasă de consecinţe, ci doar de ce trebuie făcut.
- De unde ştiai că sunt aici? - Te-am văzut pe fereastră.
Nu... N-am să-ţi spun ce culoare ai.
Nu mă întreba.
Când vom fi căsătoriţi, vei dansa cu mine?
Dansul mi se pare foarte plăcut.
De ce nu spui ce gândeşti?
Tu de ce spui mereu ce gândeşti?
De ce să ai tu iniţiativa, când vreau să o am eu?
Când o să vreau să dansez, am să te invit la dans.
Am să vorbesc când voi considera eu de cuviinţă.
Toată lumea mă forţează să vorbesc.
De ce să-ţi spun că, de când mă scol, eşti mereu în mintea mea?
Ce rost ar avea să ştii, că uneori sunt atât de tulburată,
că nici nu mi-e capul la treabă?
La ce ţi-ar folosi să-ţi spun
că mă cuprinde frica la gândul că ai putea păţi ceva?
De aceea stau pe prispa asta, Ivy Walker.
Siguranţa ta e mai presus de a celorlalţi.
Da, să ştii...
am să dansez cu tine în seara nunţii noastre.
Înainte de ceremonie am fost de două ori la magazie după alimente.
Animalele păţiseră ceva?
Nu, dnă Hunt. Toate erau la locul lor.
Îţi mulţumim, Beatrice.
Vă rog să mă scuzaţi...
Este adevărat ce se spune despre Lucius şi Ivy?
Tot satul vorbeşte.
Ne-au încunoştiinţat de dimineaţă de intenţiile lor.
E deosebit să iei parte la unirea a doi oameni care se iubesc.
Iubirea nu se supune nici unei legi.
Cu tine am vrut să vorbesc mai întâi.
Sub nici un chip n-am dorit să suferi.
Eşti sora mea dragă.
N-aş fi îndutat să te văd suferind din cauza lui Lucius.
Nu-i drept ca o iubire să sacrifice o alta.
Nimic n-ar sacrifica dragostea mea pentru tine.
Şi tu îmi eşti dragă.
Dumnezeu să vă binecuvânteze!
Ce s-a întâmplat?
Este vorba despre Ivy şi de mine?
Ştiu că ţii foarte mult la ea. Mai ştiu că şi ea ţine la tine.
Dar iubirea este de mai multe feluri.
O să întârzii la Sala de Consiliu.
Vrei să te însoţească tata?
Culoarea cea rea.
Mamă.
- Mă iertaţi. - Ce s-a întâmplat?
Un accident.
Noah Percy a fost găsit plin de sânge pe mâini şi pe haine.
Nu era sângele lui, şi nu vrea să spună al cui este.
Doamne, Dumnezeule.
Este cineva rănit?
Este cineva rănit în casă?
E cineva înăuntru?
Este cineva rănit în casă?
22, 23, 24...
31, 32, 33...
Lucius?
Raspunde-mi imediat!
Dle Walker.
Tată... Nu-i mai văd culoarea.
Vino!
Du-o de aici!
A suferit foarte mult.
Poate muri dintr-o clipă în alta.
Rugaţi-vă pentru el! Vă va auzi.
Încetează!
Îl iubesc.
Ştiu.
Şi el mă iubeşte.
Ştiu şi asta.
Dacă moare...
viaţa din mine va muri odată cu el.
Cer îngădunţa să treversez Pădurea Covington...
să merg la oraş...
să fac rost de doctorii...
ce l-ar putea salva pe Lucius Hunt.
Eşti tatăl meu.
Am să te ascult.
Am să fac ce hotărăşti.
Am făcut ce am putut. Rana este infectată.
Cum îl putem vindeca?
Nu ne rămâne decât să ne rugăm.
De n-ar fi aceste restricţii, ce s-ar fi putut face?
Ce vrei să spui?
Se poate face ceva să salvăm băiatul?
Te rog, Victor. Vrei să-mi răspunzi?
Dacă oprim invecţia, are şanse să scape.
Vreau să-ţi vorbesc!
Sufletul ţi-e neliniştit.
Ştiu ce te frământă.
Te gândeşti să mergi la oraş. Spune-mi că nu-i aşa.
Edward, ai jurat, ca noi toţi, că n-ai să te mai întorci niciodată.
E cumplit, dar tu spuneai că nimic nu se face fără sacrificiu.
Nu poţi încălca jurământul. Este sfânt.
E o crimă ceea ce i s-a întâmplat lui Lucius.
Ai făcut un legământ.
Tu şi cei bătrâni. Mă asculţi?
Tu eşti cel care a jurat.
Când am înţeles că fiica mea şi-a pierdut vederea
şi că va rămâne oarbă definitiv, m-am aşezat pe scaunul acela.
Mă simţeam teribil de ruşinat.
Ce ştii despre bunicul tău?
Era cel mai bogat om din oraş...
Într-adevăr. Avea talent la aşa ceva.
Dacă-i dădeai un dolar, în două săptămâni făcea din el cinci.
Tu nu te pricepi la bani. N-ai de-a face cu ei aici.
Banii pot face mult rău.
Îi pot corupe pe oameni. Tata ignora asemenea lucruri.
Avea multe calităţi, dar nu se pricepea la caracterul oamenilor.
Bunicul tău a fost un om bun. Râdea de se auzea până departe.
Mă ţinea de mână, aşa cum te ţin şi eu.
M-a învăţat să fiu puternic şi m-a iubit mult.
M-a învăţat să-i conduc pe cei dispuşi să mă urmeze.
Bunicul tău, James Walker, a murit în somn.
Un bărbat l-a împuşcat în cap, în timp ce visa.
Îţi spun toate acestea ca să înţelegi comportamentul meu...
dar şi pe al celorlalţi.
Tu eşti puternică, Ivy. Îi conduci pe cei ce te urmează.
Vezi lumină chiar şi în întuneric.
Am încredere în tine.
Mai mult decât în toţi ceilalţi.
Mulţumesc, tată.
Ştii unde te afli acum?
În vechea magazie ce nu trebuie folosită.
- Ivy. - Da, tată?
Caută să nu strigi!
Ce spui?
Plec să-ţi aduc doctorii.
Mi-a fost greu să plec. Despre ce este vorba?
Ivy a cerut permisiunea
să meargă la oraş să aducă medicamente.
Christop.
N-ai de ce te teme.
Avem pietrele magice. Ne vor apăra.
De ce n-am mai auzit pâna cum de pietre?
- Te rugăm, nu ne părăsi! - N-ai de ce să te temi.
Atunci de ce porţi pelerina de culoarea protectoare?
Vom aprinde făclii.
Vom fi în siguranţă.
Este interzis.
Ivy, e ceva în pădure.
Îmi răscoleşte stomacul.
Vei fi în siguranţă. Ţie nu-ţi vor face nimic pentru că eşti nevăzătoare.
Se vor milostivi de tine, aşa cum au făcut cu Noah,
când s-a încumetat să intre în pădure.
Pe mine mă vor ucide.
Nu pot să rămân.
Te descurci în pădure mai bine ca mulţi băieţi, e clar.
E misiunea mea, Finton.
- Poţi să te duci. - Vino şi tu.
Caută să nu strigi!
Miroase ciudat.
Este chiar în faţa ta.
- Despre ce este vorba? - Nu-ţi pot descrie în cuvinte.
Doar câţiva paşi.
- Cei-Despre-Care-Nu-Vorbim. - Nu te teme.
Este doar o farsă.
Nu te teme.
Au existat zvonuri despre făpturi ce-ar fi bântuit aceste păduri.
Într-o carte de istorie după care predam la oraş.
Dar urletele ce veneau din pădure?
Noi le făceam.
Dar Ofranda Cărnii?
O luam noi. Era unul dintre bătrâni.
Şi alertele erau o farsă?
Nu vroiam să plece nimeni la oraş.
Dar animalele jupuite?
- Tot bătrânii o făceau? - Cred că era unul din bătrâni.
N-o să se mai repete.
Fiecare din acest sat a pierdut pe cineva drag,
încât s-a întrebat dacă mai merită să trăiască.
Am vrut ca tu să nu cunoşti niciodată aceste orori.
Iartă-ne că am minţit, Ivy. A fost cu bună intenţie.
Îmi pare rău pentru tine.
Pentru toţi cei bătrâni.
Am trecut pe această hârtie numele unui medicament.
Se găseşte la oraş. Vei pleca însoţită de doi băieţi.
Urmează zgomotul râului.
După o jumătate de zi, vei ajunge la un drum ascuns.
Acolo, însoţitorii vor aştepta, iar tu vei merge mai departe.
Doar tu vei urma cărarea...
şi vei ieşi din Pădurea Covington.
Să nu spui nimănui de la oraş unde ne aflăm
şi întoarce-te degrabă.
Eu nu pot veni cu tine.
I-ai dăruit inima acestui băiat.
Are nevoie de ajutor.
Eşti pregătită să-ţi asumi această miciune,
care, pe drept, este a ta şi numai a ta?
Pregătesc bandaje curate pentru Lucius. Are nevoie.
Am trimis după ajutor.
Am trimis-o pe Ivy la oraş.
N-aveai dreptul.
E tot ce-ţi pot oferi.
Primesc.
- Ce ai făcut? - Lucius este victima unei crime.
Ne înţeleseserăm să nu ne mai întoarcem niciodată.
Mai ştii de ce am plecat din oraş?
Nu mai aveam nici o speranţă într-o viaţă mai bună.
Trebuia să ne consulţi şi pe noi.
- Ai întrecut măsura. - Sunt vinovat, Robert.
Am hotărât cu inima. Nu pot să dau ochii cu August
fără să mă justific.
E prea dureros. Nu pot să îndur asta.
Ai pus în pericol tot ce am făcut.
Cine-ţi închipui că va mai continua să trăiască în locul ăsta?
Ţi-ai propus să trăieşti la nesfârşit?
De ei depinde viitorul nostru.
Ivy şi Lucius vor duce mai departe acest mod de viaţă.
Da. Am riscat şi voi risca mereu pentru o cauză dreaptă.
Dacă nu luam această hotărâre, nu mai puteam spune că suntem nevinovaţi.
Şi tocmai ăsta-i ţelul nostru: să fim apărătorii nevinovăţiei.
La asta nu sunt încă pregătit să renunţ.
Lasaţi-o să plece!
Dacă ăsta ne e sfârşitul, n-avem de ales...
Nu ne rămâne decât să sperăm. În asta constă frumuseţea acestui loc.
Să nu ne copleşească durerea.
Fratele meu a fost ucis în oraş. Restul familiei mi-a murit aici.
Durerea face parte din viaţă. O ştim deja.
Ivy fuge către speranţă. S-o lasăm.
Acest loc e binecuvântat, aşa că Ivy va reuşi.
Cum ai putut să o trimiţi tocmai pe ea? Este oarbă.
E mai în măsură să izbutească ca mulţi din acest sat...
...în plus, este călăuzită de dragoste.
Lumea nu rezistă în faţa drăgostei.
Se înclină dinaintea ei cu veneraţie.
Să vezi lumea întreagă
Cum umbrele vin şi dispar
Cum vântul adie printre copaci
Şi florile cresc
Puiul mamii, dormi uşor
Au existat zvonuri despre făpturi ce-ar fi bântuit aceste păduri.
Într-o carte de istorie după care predam la oraş.
Nu este aievea.
Dumnezeule! Ce e asta? Unde o fi?
A găsit unul din costumele pe care le ţineam sub duşumea.
Doamne!
Animalele.
Dorinţa lui de a trăi este foarte puternică.
După o jumătate de zi, vei ajunge la un drum ascuns.
Doar tu vei urma cărarea...
şi vei ieşi din Pădurea Covington.
Să nu spui nimănui de la oraş unde ne aflăm
şi întoarce-te degrabă.
Sora mea n-a trecut de 23 de ani.
Au violat-o şi au omorât-o nişte bărbaţi.
Au aruncat-o într-un tomberon...
la trei blocuri de casa noastră.
Fratele meu lucra la Urgenţă în centrul oraşului.
Un drogat s-a prezentat cu o rană la torace.
CENTRUL DE TERAPIE
Fratele meu a încercat să-i panseze rana.
A scos un revolver
şi l-a împuşcăt pe fratele meu în ochiul stâng.
Soţul meu, Michael, a plecat la magazin
la nouă şi un sfert dimineaţa.
A fost găsit fără bani şi fără haine
în East River, trei zile mai târziu.
Tatăl meu a fost împuşcat de un asociat,
care apoi s-a spânzurat în debaraua tătălui meu.
Se certaseră pentru bani.
Eu sunt profesor.
Predau istoria Americii la Universitatea Pennsylvania.
Mi-a venit o idee... şi aş vrea s-o discut cu dvs.
Kilometrul 43 - Văd o fată. Voi verifica ce este cu ea.
REZERVAŢIA NATURALĂ WALKER
N-ai voie să treci dincolo.
Întoarce-te, te rog, la maşina dumitale!
Ce este zgomotul acesta?
Ce cauţi aici? Cum ai ajuns aici?
Sunteţi de la oraş?
Unde locuieşti?
În pădure.
Vii din pădure?
De acolo?
Vreţi să mă ajutaţi?
Trebuie să găsec un farmacist. Am nevoie urgentă de asta.
Ascultă, doamnă.
Eu trebuie doar...
Este cineva rănit?
Vă rog, domnule. Trebuie să ne grăbim.
- Locuieşti acolo? - Da, domnule.
- Cum vă numiţi? - Kevin.
Aveţi o voce blândă.
Nu m-aş fi aşteptat.
Avem posturi de pază la fiecare 15 km în jurul rezervaţiei.
Acolo ţinem medicamente în caz de atac din partea animalelor.
Puteţi găsi ce e trecut pe hârtie?
- Aşteaptă-mă aici! - Dle, vă rog...
Luaţi asta, ca plată.
Nu vrei să mă tragi pe sfoară?
Nu înţeleg.
Cum te cheamă?
Ivy Elizabeth Walker.
Ce era cu fata? Te-am apelat, dar n-ai mai răspuns.
Nişte puştani. Se rătăciseră.
Vrei să-ţi dau un sfat? Nu sta la taclale cu oamenii.
Trebuie doar să le spui că proprietarul ne plăteşte
ca să nu intre nimen să tulbure sanctuaul animalelor.
Interesul oamenilor va scădea.
E o treabă simplă, Kevin. Menţinem şi protejăm arealul.
Acum câţiva ani, s-a scris la ziar
că nişte guvernanţi au fost plătiţi să interzică zborurile în zonă.
Am fost destul de stresat.
Nu-mi crea probleme! Nu sta de vorbă cu nimeni!
NUMAI ÎN SCOP MEDICAL
Jay, unde este scara?
Vreau să repar un panou.
Este în spate.
Ivy s-a întors cu doctoriile.
A fost atacată de o creatură, dar a omorât-o.
O să-l găsim.
Îl vom înmormânta cum se cuvine.
Celorlalţi le vom spune...
că a fost omorât de creaturi.
Fiul tău a făcut ca povestea noastră să pară reală.
Noah ne-a permis să putem trăi mai departe în acest loc...
...şi încă ne dorim asta.
M-am întors, Lucius.
Traducerea şi adaptarea Eugen Roşu
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania