Faceţi reclamă produsului sau mărcii dvs. aici, contactează www.OpenSubtitles.org astăzi
Când am terminat liceul, m-am îndrăgostit de un profesor înlocuitor de limba engleză.
A fost mare scandal.
La început, Corin nu a fost un băiat rău.
Am stat împreună 10 ani şi am făcut doi copii împreună.
Apoi el s-a îndrăgostit de o fată pe care a întâlnit-o la magazinul Starbucks.
Şi s-a mutat în Palo Alto, California.
Şi a rupt relaţia cu noi trei.
Părinţii mei... Dacă ar fi să le iau apărarea, dar nu le iau apărarea.
Am şi spus atunci. Avea o "privire nerăbdătoare".
Nu l-au plăcut.
În săptămână în care am plecat, lucrurile s-au intensificat.
Părinţii mei m-au înjurat. A fost ceva ieşit din comun şi nebunesc.
Şi totul s-a terminat într-o după-amiază, foarte prost.
Am plecat de acasă când aveam 19 ani. N-am mai vorbit cu părinţii mei de 15 ani.
În fine, asta e de domeniul trecutului acum.
De curând, părinţii mei au luat legătura cu mine pe internet
şi mi-au spus că vor să-şi vadă nepoţii.
Vor să petreacă o săptămână cu ei.
Părinţii mei au un site de consiliere.
Oamenii îi iubesc. E ironic, pentru că membrii consiliului îî iubesc.
În fine. Le-am spus copiilor. Au spus că vor să se ducă.
Le-am spus că eu n-aş vrea să se ducă. Ei au spus c-o să se ducă.
Sunt nişte pramatii. Ce să-ţi spun?
Şi fiica mea în vârstă de 15 ani vrea să facă un documentar despre asta.
Stai puţin. Întoarce-te înapoi.
Spune ce s-a întâmplat în ziua în care ai plecat de la ferma părinţilor tăi,
la vârsta de 19 ani.
Am făcut ceva ce nu vreau să-ţi spun. Dacă vor să-ţi spună ei, e treaba lor.
- Bine? - Vreau să fac asta pentru tine.
Sunt oameni buni. Întreabă-i pe ei.
Am terminat aici? Trebuie să vă fac bagajele.
Traducerea şi adaptarea: Al_Mic. Subtitrări-Noi Team/ www.subtitrări-noi.ro
Traducere după sonor. Add me on Facebook: Floryn Gabriel
- Vorbesc prin mesaje cu două fete diferite. - E bine că ne-ai spus că sunt "diferite".
- Am crezut că sunt gemene. - Despre ce vorbiţi?
- Despre lucruri banale, mai mult ca sigur. - Ba nu, mă vor.
Ai 13 ani. N-ai ce să le faci la vârsta asta.
L-am văzut când făcea duş. Ai mare dreptate.
- Tu nici măcar nu ai ţâţe! - Gata, încetaţi!
Trebuie să trimit mesaje.
O să fiţi plecaţi o săptămână. N-o să aveţi semnal acolo.
Sâmbătă vă întoarceţi acasă.
- Ţii camera cum trebuie? - N-ai tu treabă, fato.
Mama noastră, Loretta Jamison, se întâlneşte cu un bărbat bun şi foarte chipeş
pe nume Miguel Diego Torres.
El e îndrăgostit de ea.
Am decis să susţinem această relaţie prin a le oferi mai mult timp singuri.
- Se duc într-o excursie. - Într-o croazieră regală în Caraibe.
O croazieră normală de vacanţă.
Noi ne ducem la bunicii noştrii, pe care nu i-am întâlnit niciodată.
- Nu ştim ce temperament au sau ce tendinţe. - Da.
Nici măcar nu ştim cum sunt. Poate că le place să joace poker.
Poate că le plac trupele muzicale de băieţi.
Biletele.
Două bilete către Masonville, PA. Ne aşteaptă bunicii noştri la gară.
Faceţi un documentar?
- Ştii, am fost un actor foarte bun. - Se pare că rămân fără baterie la cameră.
"Sunt dezonorat, acuzat şi nedumerit."
- "Străpuns până în suflet - A murit bateria, deci...
- cu lancea plină de venin a lui Slander." - Din păcate, trebuie să opresc camera.
De când ne-a părăsit tatăl nostru, fratele meu a devenit obsedat de germeni.
Psihologul a spus că ăsta e modul lui de a-şi rezolva problemele.
Fato, sunt relaxat din nou, am început să simt din nou.
Sunt ca Iron Man şi Batman. Un erou, din nou.
Crezi că sunt scund? Luna trecută am mai crescut din nou 3, 1 cm.
Crezi că eşti prea bună pentru mine? Asta e o glumă!
Pentru că asta nu mă deranjează. Pentru că nu sunt sensibil.
Dar în cele din urmă, o să fii în patul meu. N-o să fim doar nişte prieteni.
Trimiţi mesaje deochiate.
Am împărţit o cafea de la Starbucks.
Cică filozofia e bazată pe ştiinţă!
Domnul C, pediatrul meu. A negat asta.
Tu zici că femeile sunt curve. Eu zic că e pubertatea e de vină.
Curvă.
Bate cuba!
Poate că aş putea cânta ceva rap la sfârşitul documentarului.
Sigur că da, pentru că aşa se termină toate documentarele care au câştigat premii Oscar.
Cu cântece misogine.
Aici a crescut mama noastră.
Când a plecat de aici, a crezut că este cu bărbatul visurilor ei.
Masonville, PA.
LUNI DIMINEAŢA
- Bună. - Bună.
- Becca, nu-i aşa? Mă bucur să vă văd. - Da.
Ea este Maria Vela Jamison. Bunica mea.
E o bucătăreasă bună şi semănăm la ochi.
El este Frederick Spencer Jamison. Bunicul meu.
E fermier. Dar şi consilier.
- Ce părere ai de bunicii tăi, Tyler. - Am o părere bună.
Nici măcar nu au auzit de " One Direction", deci...
- Bunico, tu ai făcut covrigii ăştia? - Da, eu i-am făcut.
Am ajuns.
Tyler, ăla e leagănul în care se dădea mama!
Uită-te la cameră şi spune ce ţi-a spus mama despre el.
Obişnuia să-şi aştepte prietenii, dându-se în leagăn.
Ăsta e cadrul perfect cu care aş putea începe documentarul.
Du-te lângă el.
Stai! Nu-l atinge! Lasă-l să se mişte singur.
Intrăm în casa în care a crescut mama.
Ăsta e ceasul despre care ne povestea!
- Faci sport? - Nu-mi place să fac sport.
- Obişnuia să facă. - Dar ce faci?
- De ce ţii pantalonii aşa de căzuţi? - Fac rap.
E un fel de poezie modernă. Dă-i un subiect
Şi el o să improvizeze ceva care să rimeze cu acel subiect.
Numele lui de scenă e " T. Diamond Stylus".
Haide, poţi să-i spui orice.
Poţi face şi cu mâncare? Îmi place mâncarea.
Da, desigur.
Ce spui de...
Tort de ananas cu susul în jos?
Da, sigur. De ce nu?
Bine.
Gata, ştiu.
Mă plac fetele. Cred că sunt dulce ca o bomboană.
O fată s-a uitat la mine de parcă zici că eram o ciocolată Hershey.
În bar. Numele ei era Andy. Şi nişte fete înalte s-au uitat la mine cu indiferenţă.
Uite ce ar trebui să ştii despre mine.
Am rimele cu mine.
Aşa că, nu fi surprins, confuz. Sau să mă faci să cred că sunt nebun,
când o hawaiiană cu tulburări îmi spune:
"Îmi aminteşti de un tort de ananas cu susul în jos."
Curvă!
- Aşa, domnule! - V-a plăcut?
- Camera mamei. - Nu e prea sofisticată.
- Ăsta e patul meu! - Ba nu, e al meu.
Nu, nu, nu! Eu am spus primul!
- Piatră, hârtie, foarfecă? - Bine.
- Piatră, hârtie, foarfecă. - Piatră, hârtie, foarfecă.
La naiba.
- Piatră, hârtie, foarfecă. - Piatră, hârtie, foarfecă.
Şedere plăcută în patul celălalt.
Sunteţi copii buni. O să fie o săptămână uimitoare.
Apropo, la subsol e mucegai. N-aş vrea să vă îmbolnăviţi.
Nu am pic de semnal! Absolut deloc!
Continuă să despachetezi. Nu te uita la cameră!
Aşa.
Asta e atât de frumos. Nu te mai uita la cameră!
Despachetează normal. Prefă-te că nu sunt aici.
Fii tu însuţi.
- E suficient de normal? - Eşti idiot.
Ăştia sunt oamenii din viaţa bunicilor mei.
Mai întâi trebuie să le coc puţin.
Nu prea tare. Doar puţin.
- Unde sunt acum? - Afară, lângă coteţul găinilor.
Cum sunt? Nu-mi răspunde. Nu-mi pasă.
E totul bine? Au spus ceva urât despre mine? Nu răspunde.
Asta e ca o înţelegere de divorţ.
Vă au o săptămână o dată la 15 ani. Şi încearcă să se comporte frumos.
Mamă, am mai vorbit despre asta. Noi am vrut să venim aici.
Du-te în vacanţă. Noi ne simţim bine aici.
Da, du-te. Şi să nu mai fi morocănoasă după ce te întorci.
Jack vrea să se ducă în costumul de baie.
Peste două ore trebuie să ne ducem în port. Pleacă.
Nu-mi vine să cred că fac asta!
Or să fie numai oameni importanţi pe acel vas de croazieră.
- Vă urăsc, pramatii răsfăţate! - Şi noi pe tine.
Căutăm atenţie vizuală.
Lucrurile care dau bine în cadru.
Lucrurile care ne fac să ne imaginăm ce se află în spatele cadrului.
Filmează doar ceea ce se întâmplă oamenilor din jur.
- Vorbim mâine despre ce nu filmăm. - Deci acum sunt codirector?
Titlul tău oficial o să fie "Cameraman secundar".
Asta e prima cameră video a mamei.
Încearcă să fii precis. Filmează momente care conţin clasicism, momente care...
Salut, bunicule!
Bunicule!
Ce-i în şopron, Becca?
Bine.
Am decis să folosesc nume de cântăreţe feminine în loc de înjurături de acum.
- De ce? - Cred că o să sune mai bine.
De exemplu, dacă văd că schimb tonul, spun " Shakira".
Eşti ciudat.
- E totul în regulă? - Da, suntem bine, bunicule.
Nu am mai văzut-o pe bunica voastră atât de fericită de mulţi ani.
Becca, T. Diamond Stylus, noi suntem oameni bătrâni.
La noi, ora de somn e la 21:30.
Ne vedem mâine dimineaţă.
- 21:30? - 21:30.
- Doamne. - 21:30.
- Asta o să fie amuzant. - Şi nu avem nici Wi-Fi
Mai vreau prăjituri. Avea dreptate în legătură cu nucile prăjite.
- Du-te şi ia-ţi. - E trecut de 21:30. Nu vreau să-i trezesc.
Du-te uşurel. Sunt bătrâni, n-or să audă nimic.
Îmi doream de mult timp să stau cu tine."
- Asta mă face să plâng, serios. - Ai putea să mă înveţi toate prăjiturile.
Sugerezi că asta e intenţia mea?
Urăsc filmele siropoase. Mi se pare chinuitoare.
- Asta a fost atât de bine, bunico. - Arată bine.
Pentru coloana sonoră, am decis să folosesc melodia preferată a mamei.
Chiar nu-şi are locul în documentarul ăsta. Pentru că nu avem fantome în documentar.
O dă puţin în dramă.
- Asta o să fie ironic. - Eşti în culmea fericirii, nu-i aşa?
Zici că eşti profesoara de educaţie fizică, domnişoara Porte.
Apropo, cu ce ne ajută asta?
Măi să fie! Asta e ceva strict pentru femei.
Nu pot să dorm. Vreau prăjiturile bunicii.
O să-mi transform dependenţa într-un moment cinematografic pozitiv.
Mamă, fac traseul pe care îl făceai şi tu
când te strecurai din cameră ca să-i furi dulciurile bunicii.
Tyler. Tyler, trezeşte-te.
T. Diamond, bunica e bolnavă.
MARŢI DIMINEAŢA
Şi asta-i camera video.
Apoi urci filmările pe internet. Am patru filmări în care fac freestyle.
Una dintre ele are 347 de vizualizări.
- Amândoi sunteţi foarte talentaţi. - Ştii cine e Tyler, The Creator?
- Nu. - Şi eu fac aproape la fel ca el.
Aşa spune lumea.
Hai, Becca, scumpo. Mănâncă.
Bunicule!
Bunicule?
Ai nevoie de mine?
Bunica nu are nimic. A durât-o puţin stomacul aseară.
A fost doar ceva trecător.
Aşa ziceam şi eu.
E o femeie bătrână, Becca. Uneori se mai îmbolnăveşte.
Desigur.
Tyler!
Bunicul a spus că ne duce în oraş după-amiază.
Să filmăm unele locuri în care îşi petrecea timpul mama.
Tyler.
Te poţi juca de-a v-aţi ascunselea aici.
E multă "atenţie vizuală" aici.
Aici se juca mama de-a v-aţi ascunselea.
Ai face bine să te ascunzi, prietenul meu etnic şi confuz.
Unu, doi, trei,
patru, cinci!
Pregătit sau nu, vin după tine!
Te văd, monstruleţule.
Va trebui să folosesc o tactică. El e mai rapid decât mine.
Dar eu sunt mai deşteaptă, cu cel puţin două grade de devitaţie.
Vin după tine!
A trecut chiar pe lângă mine.
Becca?
Vin după tine, Tyler. Vin după tine!
- Tyler. Tyler! - Dumnezeule.
O să te prind. O să te prind, Becca!
Fac plăcintă cu carne de pui.
Ce dracu' a fost asta?
- Vă pot ajuta cu ceva? - Bună. Eu sunt doctorul Sam.
Lucrez la spitalul unde bunicii tăi sunt consilieri.
Tu trebuie să fii Becca.
Faci un film? Înainte am fost actor.
"Viaţa e o umbră mişcătoare. Un jucător slab
- care se plimbă şi..." - Vrei să vorbeşti cu bunicii?
- Da, sunt acasă? - Nu, au ieşit la o plimbare. I-ai ratat.
Bine, spune-le că am trecut pe la ei.
Acum două zile ar fi trebuit să vină să ne ajute...
Am încercat să-i sun. Vreau să mă asigur că totul e în regulă.
Cred că voluntariatul e prea stresant pentru ei, deşi nu vor să recunoască.
- Sunt bine. - Mă bucur să aud asta.
Spune-le că se întâmplă o mulţime de lucruri la spital.
Abia aştept să le povestesc. Ştiu că le place bârfa.
O să le spun. Mi-a părut bine de cunoştinţă.
Este marţi, ora 12:15.
Eu sunt Tyler Jamison. Fetele mă cunosc drept "T. Diamond Stylus".
O să investighez să aflu ce e în şopron.
Asta e o fermă izolată. Oamenii se mai furişează uneori pe aici.
Sunt cadavre? Sunt cadavre?
Sunt cadavre?
O să intru în şopron.
Miroase îngrozitor aici.
Mă apropii de grămada asta suspicioasă.
La naiba!
Fir-ar să fie!
Sarah McLachlan!
- Tyler. - Ce dracu', bunico?
Bunicul tău are enurezis. Îşi ascunde pamperşii în şopron,
apoi cred că le arde pe câmp.
E om în toată firea. Îi este ruşine.
Cred că eşti dezamăgit de noi. Îmi pare rău pentru asta.
Ne dăm toată silinţa să fie totul bine.
Îţi fac nişte budincă cu pâine.
E totul în regulă între noi?
Da, totul e în regulă, bunico.
Bun.
Mama mea e un personaj de poveste clasic.
Spune lucruri, precum: "Mie nu-mi merge bine" Dar apoi reuşeşte ce şi-a propus.
Are nevoie de elixir, altfel toate relaţiile ei se vor destrăma.
Becca.
Bunicule, avem un joc în care trebuie să arăţi spre o clădire
apoi trebuie să spui cine locuieşte acolo şi ce face el în secret.
Becca, fă cu secţia aia de poliţie.
Acolo lucrează un poliţist pe nume Gerry.
Nu vine niciodată la serviciu, nu răspunde niciodată la telefon,
pentru că el îşi doreşte să fie dansator de salsa.
Bine, acum e rândul meu.
Clădirea aia uriaşă de acolo, e o fabrică de tenişi.
- Acolo lucrează o femeie pe nume Sally. - Ăla e centrul Maple Shade.
Mama mi-a spus că v-aţi oferit să-i ajutaţi.
Da, îi ajutăm în fiecare marţi şi joi.
Sunt oameni buni, doar că nu are cine să aibă grijă de ei.
Să-mi găsesc cardul de identitate şi o să facem o vizită.
Veniţi cu noi într-o călătorie în trecutul Lorettei Jamison.
Ăsta a fost liceul ei.
Ea şi prietenii ei obişnuiau să-şi petreacă timpul lângă semnul ăsta.
Acum ne vom duce în spatele liceului, să aruncăm o privire pe geam la vestiarul ei.
- Bunicule, mama era o elevă bună? - Trebuie să plecăm.
Băiatul ăla se tot uită la noi.
- Ba nu, bunicule. - Mă duc să-l opresc.
- Bunicule? - Se preface că nu se uită.
Ce faci? Bunicule, opreşte-te!
Nu mă mai urmări!
- Nu face asta. - Mă urmăreşte!
- Nu te urmăresc. - Nu mă mai urmări!
- Bunicule, îl răneşti. - Cretinule, nu mă mai urmări!
Dă-te de pe mine!
Care e problema ta?
- Nu te cunoaşte, bunicule. - Frate... Am probleme.
Sunt bine.
Îmi pare rău.
A fost o nebunie! E la fel de puternic ca un luptător!
E bătrân. Uneori devine confuz. Nu te speria, bătrânii sunt paranoici.
În plus că el locuieşte la ţară. Toată ziua stă şi sparge lemne.
Tot nu vrei să vorbim despre asta?
Ce e asta?
Cred că e cineva la uşă.
E ora 22:47.
Deschide uşa, Becca.
Nici gând.
Continuă să filmezi.
Hai să vedem cine e!
- Ceva nu e bine. - O să deschid uşa, Becca.
- O să deschid uşa chiar acum, Becca. - Nu cred că ar trebui.
- Gata, o deschid. - Deschide-o! Ce tot îmi spui?
Închide-o!
Doamne, Becca, am orbit!
MIERCURI DIMINEAŢA
Bunicule?
O să-ţi spun adevărul. Are o tulburare psihică.
Mulţi bătrâni au asta.
De ce vomita?
Uneori crede că a mâncat ceva şi că încă are acel ceva în stomac,
şi încearcă să iasă afară. Se numeşte sindromul apusului de soare.
E ca un fel de demenţă. E declanşat de venirea nopţii.
Vorbeşti serios?
Mie mi s-a explicat că e ca şi cum ai vorbi în somn.
Hai s-o numit regula: Nu aveţi voie să ieşiţi din cameră după ora 21:00.
Bine? S-a înţeles?
- Da, nu-i nimic. - Îmi pare rău pentru asta.
- Probabil că acum nu mai eşti fericită. - E în regulă, bunicule. Sunt bine.
Noi stăm aici până sâmbătă.
- Te duci undeva? - Da.
Trebuie să iau trenul, să mă duc la petrecerea tematică.
Bunicule, cred că ai încurcat ceva.
Măi băiete...
Mai băiete... Ce...
Ce proşti bătrâni şi confuzi sunt bunicii tăi.
E în regulă.
- Stai liniştit. - Da.
- Bine? - Bine.
- E în regulă. - Da.
Bună dimineaţa, Cecil B. DeMille. A fost un mare regizor.
Ţi-am făcut nişte biscuiţi, scumpo.
Iar se pregătea bunicul vostru pentru petrecerea tematică?
- Da. - E nebun.
Eu am puţină treabă în şopron. Mă întorc imediat.
S-a întâmplat ceva cu laptopul tău.
Am vărsat nişte aluat de biscuiţi pe el. Am încercat să-l curăţ cu detergent.
Îmi pare rău.
E ciudată chiar şi ziua. Şi seara devine şi mai ciudată?
Crede-mă, totul e în regulă. Am descărcat definiţia sindromului apus de soare.
N-ai înţelege jumătate din cuvintele pe care le citesc.
Nu conţine şi cuvântul "Yolo" ~Ai doar o viaţă~.
Are legătură cu o reacţie neurologică la soare şi la lumina lunii.
Practic, este o reacţie chimică.
"Sindromul apusului de soare se caracterizează prin
agitaţie crescută, nelinişte şi dromomanie,
întâlnite de obicei la cei bătrâni, odată cu venirea nopţii."
E o problemă normală a oamenilor bătrâni.
- Oamenii se sperie de bătrâni fără motiv. - Cum rămâne cu laptopul?
Camera video este singurul lucru care s-a stricat.
Se mai întâmplă ceva la mijloc. A folosit detergent de vase.
Şi acum camera laptopului nu mai vede nimic.
Asta nu ţi se pare ciudat deloc?
A făcut o greşeală.
Acceptă că sunt oameni bătrâni şi situaţia n-o să mai fie aşa ciudată.
Suntem pe punte. Miguel s-a înscris la o competiţie de " păr pe corp."
Acum este dat cu ulei.
- E atât de ciudat că nu pot să vă văd. - Cred că pot s-o curăţ.
Tyler, de ce eşti tăcut?
- Bunica şi bunicul se comportă ciudat. - Cam în ce fel?
- Becca, l-ai lovit pe Tyler? - Nu.
Copii?
Bunicul poartă pamperşi şi îi ţine în şopron şi bunica se plimbă noaptea dezbrăcată.
şi bunicul crede că este urmărit.
Ştiam că o să avem discuţia asta. Ei sunt bătrâni, Tyler.
- Am vorbit cu el despre asta. - Bătrânii au probleme cu corpul uneori.
De asemenea, nu sunt prea conştienţi de sine, uneori sunt şi paranoici.
- Becca, cât de ciudat se comport? - Nu au fost deloc răi cu noi.
- Bunica ne-a fugărit pe sub casă. - Ne jucam de-a v-aţi ascunselea.
V-aţi jucat de-a v-aţi ascunselea sub casă? Îmi plăcea să fac asta.
- Carrie Underwood. - T, mai îndură şi tu vreo două zile.
Părinţii mei erau ciudaţi şi pe vremea mea. Mama era hipiot.
Obişnuia să facă plajă nud în curtea din spate, fără să ne atenţioneze.
- Deja sunt pe jumătate orb. - Era foarte ruşinos.
Sunt doar ciudaţi, scumpule.
- De ce grad e problema asta? - Gradul unu.
- Vezi?
Mi-e dor de voi!
Concursul e pe cale să înceapă. Aud pumele cum aplaudă.
Trebuie să plec. Aş fi vrut să vă văd feţele mai clar.
Bună, scumpo.
Bunico, pot să te întreb despre mama?
Ai vrea să-mi acorzi un interviu?
Ai vrea să intri în cuptor, să-l cureţi?
Poftim?
Eu sunt prea mare. Nu pot ajunge până în capăt.
Bucătăria trebuie să fie curată.
Cuptorul e oprit.
Sigur că da.
Intră înăuntru.
Intră de tot.
Bine, o să fiu o vedetă în documentarul tău.
Dacă ai putea să fii un animal, ce ai fi?
- Există un răspuns corect? - Nu.
Astea sunt nişte întrebări de acomodare.
Un urs grizzly.
Cred că ne-am obişnuit.
Mama mi-a spus că tu şi bunicul vă iubiţi foarte tare.
- Unde l-ai cunoscut pe bunicul? - Într-o grădină.
- Şi ce părere aveai despre el? - Era frumos.
- Are o personalitate foarte puternică. - Asta e grozav.
O să revenim la asta. Acum vreau să vorbim despre altceva.
Ştiu că s-a întâmplat de mult, dar ce s-a întâmplat în ziua în care a plecat mama?
Nu vrea să-mi spună.
A făcut ceva rău?
Bunico? Bunico!
Bunico, nu răspunde la întrebarea asta.
Nu mai vreau întrebări despre Loretta Jamison.
- Te-aş putea întreba de... - Nu vreau să apar în filmul tău!
Bine, e miercuri seara. Au mai rămas încă trei nopţi.
T. Diamond Stylus o să afle ce se întâmplă cu adevărat.
Ce faci?
O să las camera să filmeze în seara asta. Zici că trăim cu un vârcolac.
- N-o poţi filma. - N-ai tu treabă.
Ştiu că nu o să înţelegi asta, pentru că, creierul tău încă nu s-a dezvoltat complet,
- dar nu poţi face asta. - De ce nu?
E interzis de standardele cinematice.
Nimănui nu-i pasă de standardele cinematice.
Nu suntem în anul 1.800. Ai văzut emisiunile de divertisment?
"Housekeepers of Houston" are un bilion de vizualizări.
Dacă unul dintre noi nu participă în eveniment, nu-l putem filma.
Aşa e etic.
Fără supărare lui Ryan Seacrest, sau celui care a inventat "Housekeepers of Houston"
Te crezi minunată, nu-i aşa?
Sper că lucrurile nu vor deveni şi mai ciudate.
Căci sunt la limită.
Arată ceasul.
Despre asta vorbea bunicul.
- Vârcolacul e adevărat. - Aşteaptă!
Are sindromul apusului de soare.
Noi luăm parte la asta. Nu eşti în "Housekeepers of Houston".
O să deschizi uşa, dar doar pentru puţin.
- Ar trebui să facă asta? - E ca şi cum ar vorbi în somn.
Şi tu ai vorbit în somn până la vârsta de şapte ani.
Tata obişnuia să vină şi să te liniştească.
JOI DIMINEAŢA
Becca! Cine sunt?
T, T.
T.
E o familie de vulpi. O s-o rataţi.
- Venim. - Venim.
Încetează!
De ce se holbează bunica la fântână?
- Haide, scumpo. - Nu ştiu.
Miz ~Mizuki~ Watanabe.
Ştii, nu eşti aşa de idiot precum arată rezultatele testelor tale.
Am uitat. Am ceva pentru tine.
Când te gândeşti la tata, acum, în California, încă îl mai placi?
Ştii tu. Asta-i viaţa.
Dar, ştii, tata e foarte comic. E amuzant.
Ne-a trimis felicitarea aia cu grăsuţa aia.
Îţi aminteşti asta?
Ce vrei să spui cu " Asta-i viaţa"?
Oamenii pleacă. Pentru că găsesc ceva care le place mai mult.
- Deci nu-ţi pare rău? - Nu.
- Nu eşti sincer. - Poţi crede ce vrei, dar eu asta simt.
Fă-mă să te cred.
Sunt în echipa de fotbal Titanii. Noi aveam avans de trei goluri,
eram aproape de sfârşit şi noi conduceam.
Dacă ne-am fi oprit, probabil am fi câştigat meciul.
Dă-mi un context. Câţi ani ai?
Opt ani.
Eu trebuie să asigur apărarea.
Asta înseamnă că eu ar trebui să-i opresc pe cei care trec de prima linie.
- Ei au venit în forţă în noi... - Ar trebui să înţeleg termenii ăştia?
- Ar trebui să însemne ceva pentru mine? - Doar ascultă.
Un ditamai omul trece de prima linie şi eu eram singurul care trebuia să-l dobor.
Trebuia doar să-l dobor. Să pun mâinile pe el şi să-l dobor.
Dar nu am făcut nimic.
Asta se numeşte "blocaj". Şi îi auzeam pe toţi cum ţipau.
Antrenorul, tata, coechipierii.
Trece de prima line şi continuă să alerge. Cealaltă echipă sărbătorea.
Eu tot stăteam acolo.
În acelaşi loc.
Apoi a venit asistentul antrenorul şi m-a luat,
tata m-a bătut pe umăr şi ne-am dus la maşină.
Nu mi-a spus că e supărat sau altceva.
Crezi că tata a plecat fără să spună nimic, pentru că
nu ai doborât un copil de opt ani dintr-un meci de acum 5 ani?
Când o spui aşa, sună prostesc.
- De ce suntem aici? - Se uita la ceva.
Deci, ce ai găsit?
E doar apă.
Trebuie doar să citesc astea în ordinea în care sunt scrise?
"Dacă ai putea să fii un animal, ce ai fi?"
- Mă simt ca un cretin, Becca. - Taci din gură.
Aş fi un delfin. E o creatură intuitivă şi foarte inteligentă,
foarte puternică şi îşi calculează mişcările.
Cum de îţi place de tipul care livrează pizza, deşi are acneea aia urâtă?
Te rog, răspunde la întrebare.
E bun şi are ochi blânzi.
- De ce nu te priveşti în oglindă? - Ce vrea să însemne asta?
În afară de momentele când editezi filmările, ţie nu-ţi place să te priveşti.
Nu te priveşti niciodată în oglindă. Te piepteni cu spatele la oglindă.
Şi am văzut cum te speli pe dinţi. Te uiţi în jos.
Ai tricoul pe dos. Ştiai asta?
Ai văzut asta în oglindă azi-dimineaţă?
Am dreptate?
Nu te simţi bine, nu-i aşa?
Schimbi distanţa focală a lentilei?
- Nu, nici măcar nu ştiu ce înseamnă asta. - Faci zoom?
Nu.
O să recunoşti că nu te priveşti în oglindă sau o să continui să minţi?
Când crezi că am început să fac asta?
Ştii tu când.
Asta nu e adevărat, nenorocitule.
Te crezi inutilă. Recunoaşte.
Mi-a dat o felicitare atunci când a plecat.
O felicitare.
O filmare cu noi de când eram mici. Mă gândeam s-o folosesc în documentar.
Refuz să folosesc orice filmare în care apare şi tata.
Asta ar însemna să îl iert.
Bunico?
Becca e oarbă. Ştiu că am dreptate.
Aici chiar se întâmplă ceva.
Poate că e ceva la subsol.
Nu vor să coborâm acolo. E chiar sub nasul nostru.
În engleză!
Poate că ascund ceva acolo.
Acolo e mucegai. De asta nu vor să coborâm acolo.
- Doar încetează! - Doar lasă-mă să pun camera să filmeze.
Bună! Eu sunt Stacey. Domnul şi doamna Jamison sunt acasă?
Nu, doar ce au plecat. Doar eu şi fratele meu suntem acasă.
Domnul şi doamna Jamison au fost consilieri la centru de dezintoxicare la care am fost.
Obişnuiau să stea la capul patului meu când nu mă simţeam prea bine.
Uneori şi toată noaptea.
În fine, le-am adus o plăcintă cu afine.
Sâmbătă ar fi trebui să treacă pe la centru, dar nu au venit.
Doamna Jamison nu se simţea prea bine, deci... Am zis să vin să văd ce fac.
Am auzit că au probleme la spitalul Maple Shade?
Nu cred.
Stacey, e în regulă. Fii tu însăţi. Filmez pe toată lumea.
Doar comportă-te normal.
Nu mai contează.
Bunicule?
Suntem chit.
Am editat şi am pus nişte muzică.
Mai am nevoie de nişte cadre cu bunicii noştri,
aşa că am decis ca azi să mă ţin după ei.
Auzi asta? Râde. Se uită la televizor.
Poate că eu, mama şi ea ne uităm la aceleaşi emisiuni.
Bunico? Bunico, eşti bine?
Bună ziua.
- Te-am auzit râzând. - Am un mare întuneric în mine.
Bunico? Bunico! Bunico, opreşte-te.
Bunico, ce se întâmplă?
Trebuie să râzi, pentru a ţine întunericul închis în cuşcă.
Bunicule?
- Bunicule, cred că bunica... - Doar o curăţam.
- Ce e aia? - Vrei ceva?
Doar o curăţam, serios.
Cred că bunica nu se simte prea bine.
Mulţumesc, Becca. O să văd cum se simte.
În seara asta punem camera să filmeze.
Ce părere ai?
- Iubitule. - Da! Sunt rău.
Se pare că îi e mai bine fără noi.
Facem asta ca să-i putem acorda spaţiu mamei, Tyler.
- Noapte bună. - E totul în regulă?
- Suntem bine. - Eşti sigură?
- Vă comportaţi cam ciudat. - Suntem foarte bine. Mulţumim de întrebare.
- Bine. - Noapte bună.
Noapte bună.
- Ce mă fac? - Ce s-a întâmplat?
Nu mai sunt şerveţele la baie şi a trebuit să ating capacul de la toaletă.
- Şi acum am ceva pe mâini. - Să văd.
Nu se vede, dar simt că e ceva.
- Gata, Tyler. - E dezgustător.
- Nu se ia! - Mă duc să ma uit şi eu.
Simt că e ceva. Nu mai sunt şerveţele, Becca.
Tyler, sunt şerveţele sub chiuvetă.
- Unde? Ce? - E în regulă.
E prea târziu. N-o să se ia. Degeaba freci, nu se ia.
Gata. E în regulă.
- Simt că e ceva! - Te curăţ. Uite.
Se ia, cu siguranţă.
- Se ia? - Bine?
- Eşti bine? - Da.
- Data viitoare uită-te mai atent. - Nici nu ştiam că sunt acolo.
Becca?
Rămâi în pat.
VINERI DIMINEAŢA
Mama o să ajungă acasă în după-amiaza asta.
În seara asta punem capăt acestei călătorii.
Ne apropiem de ei doar când zic eu.
Fă-ţi bagajul.
Încă am nevoie de ei ca să-i dea mamei elixirul.
Becca, ce e elixirul?
Prefă-te că te joci.
- E totul în regulă? - Noi doar ne jucăm.
- Vrei să dai interviul? - Ce faci?
Parcă trebuia să stăm departe de ei, Becca. Acum vrei să-i iei un interviu?
Mama mi-a spus că ai lucrat la o fabrică de cărbuni.
- Am lucrat într-o fabrică. - Ştiu.
Lucram noaptea. Am văzut o chestie albă pe acolo.
- O chestie albă? - Da.
Obişnuia să alerge pe lângă fabrică noaptea.
Doar eu am văzut-o.
Le-am spus oamenilor despre ea şi nu m-au crezut.
Avea ochii galbeni. Apoi m-au concediat.
Şi nimeni n-a mai vorbit cu mine.
- Mama nu mi-a spus despre asta. - Nu ştie. S-a întâmplat după ce a plecat.
- Bunicule, pari trist. - E sfârşitul călătorii voastre.
Ştiu că totul o să se termine.
De ce nu o întrebi pe mama dacă poate veni în vizită?
Încă mai eşti supărat pe ea?
Nu poate trece peste. Încă crede că sunteţi supăraţi pe ea.
Povestea cu "chestia albă" îmi dă fiori.
Cred că are un fel de schizofrenie. Amândoi sunt într-o stare proastă.
Super. Bunicul are schizofrenie
şi bunica devine Michael Myers când apune soarele.
E Stacey.
De ce a venit?
Probabil le spune că au nevoie de ajutor.
- Am reuşit să curăţ camera. - Nu am văzut-o pe Stacey plecând.
Tu ai văzut-o?
Bunica a spus că e de acord.
Mulţumesc că faci asta. Mai avem puţin şi plecăm, bunico.
Sunt tristă că plecaţi.
Asta e ultima dată când îţi voi pune întrebări.
Ăsta e mare final al filmului meu. Şi după cum ai spus, tu eşti vedeta.
Spune-mi orice. Orice doreşti.
- Ştiu o poveste despre apă. - Super.
E un lac care are creaturi mici în el.
Creaturile astea sunt de pe altă planetă, dar nimeni nu şi-a dat seama.
Ele toată ziua stau şi scuipă în apă.
Scuipatul lor te adoarme, nu te ucide.
Când oamenii intră în apa din lac, întră într-un somn adânc.
Un somn foarte frumos.
Creaturile au mulţi oameni pe fundul lacului, îi depozitează.
Îi vor duce pe planeta lor, Synmorfitelia, într-o bună zi.
Asta e doar o poveste inventată de mine, nu e adevărată.
- Asta da poveste tristă. - Creaturile au antene, dar sunt invizibile.
Putem vorbi despre mama?
Nu vrei s-o mai vezi niciodată?
Nu. Niciodată.
În ziua în care a plecat, trebuie să fi făcut ceva.
Bine, hai să ne prefacem că spunem altă poveste.
Povestea e despre o fată tânără, care crede că e îndrăgostită de un bărbat mai matur.
Şi s-au hotărât sa fugă împreună.
Părinţii fetei au avertizat-o că relaţia asta n-o să ţină
şi au refuzat să o lase să plece.
Apoi, într-o zi, fata se ceartă cumplit cu ei şi pleacă pentru totdeauna.
Părinţii nu ştiu, dar ei îi e tare doar de ei.
Şi suferă mult.
Şi apoi se întâmplă cel mai îngrozitor lucru.
Bărbatul îi frânge inima fetei şi pleacă pentru totdeauna.
Şi îşi părăseşte cei doi copilaşi.
Deci, bunico, ce crezi că o să se întâmple cu fata în povestea asta?
- În povestea asta, ea e foarte tristă? - Uneori e neconsolată.
Încearcă orice pentru a fi fericită. Medicamente. A făcut şi terapie 4 ani.
- Dar încă a rămas puţin tristă. - Nu-mi place povestea asta.
Bunico, ce crezi că ar trebui să facă părinţii din povestea asta
dacă şi-ar revedea fiica?
Bunico, prefă-te că eşti tu în povestea asta şi că ea e fiica ta,
ce i-ai spune când ai vedea-o?
I-aş spune... "Te iert, fetiţo".
Ăsta e elixirul.
- Ce faci? - Aşa se joacă copiii.
Mama ar trebuie să fie acasă. Hai să vorbim pe skype cu ea cât sunt ei în spate.
Bine.
Astăzi vom pleca.
Bună, copii. Mi-aţi primit filmările? Ştiu, arăt ca un măr.
A fost foarte frumos în excursie. M-am certat puţi cu Miguel azi-dimineaţă.
Voia să mănânce clătite. I-am spus că s-a cam îngrăşat.
Vă vine să credeţi? Mie nu-mi merge bine deloc.
- Mamă. - Da?
Trebuie să vii să ne iei chiar acum.
- Poftim? Ce s-a întâmplat? - Urcă-te în maşină şi vino acum.
Ştii cât mi-ar lua să vin cu maşina, Becca?
Mamă, crede-mă, ceva nu e în regulă cu bunicii.
- Trebuie să vii să ne iei în seara asta. - Mă sperii. Îmi stă inima în gât.
Acum suntem bine. Doar vino.
- Unde sunt acum? - Afară, lângă coteţul găinilor.
N-o să te vadă.
S-au comportat foarte ciudat, mamă. I-am filmat.
Becca...
I-am tot spus Beccăi, că ceva nu e în regulă.
- Nu-i aşa? - Becca, Tyler...
Bunica se plimbă noaptea prin casă cu cuţitul în mână.
- Şi bunicul şi-a pus arma în gură. - Becca, Tyler...
Cred că voia să-şi facă rău.
Becca, Tyler, dragilor... Vreau să mă ascultaţi cu atenţie.
- Becca, Tyler, ascultaţi-mă. - Te ascultăm.
Ăia nu sunt bunicii voştri.
Ce tot spui, mamă?
Unde sunt bunicii voştri? Cu ei aţi stat până acum?
Sun la departamentul de poliţie din Masonville.
Haide, haide.
Ce faceţi?
Venim imediat, dragilor.
Departamentul de poliţie din Masonville. Toţi ofiţerii sunt ocupaţi acum, lăsaţi...
Nu răspund. La naiba! Oraşul ăsta idiot.
O să continui să sun din maşină, promit. Ia-l pe fratele tău şi plecaţi.
Încercaţi să vă duceţi la un vecin.
- Stai liniştit. - Vin.
Suntem cu...
După ce terminăm curăţenia, m-am gândit să facem ceva uimitor.
Ar trebui să jucăm un joc pe tablă. Familiile joacă astfel de jocuri.
- E ultima noastră seară împreună. - Becca?
Mă ajuţi să fac curăţenie, nu? Poţi filma.
- Bine. - Da.
Poate că ar trebui să ne ducem afară şi să filmăm nişte cadre de sfârşit cu casa.
Bine. Sună bine, surioară.
Poţi să cureţi cuptorul, Becca?
- Intră înăuntru. - Becca?
- A mai făcut asta. - Ar trebui să ne ducem să filmăm...
- Las-o să facă asta mai întâi. - Termin repede.
- Asta o să dureze numai puţin. - Bunico? Bunico?
- Pot curăţa eu asta. - Bunico, te rog, deschide clapa.
E în regulă.
- Te rog, deschide-o. - Iat-o.
Cineva s-a speriat...
Hai să facem din asta o noapte perfectă în familie.
Bunicul vostru e foarte competitiv la jocuri. Aveţi grijă.
Eu şi T. Diamond Stylus o să mai facem un interviu afară şi apoi ne întoarcem.
Hotărâţi voi echipele.
- Hai, hai, hai. - Vin, vin, vin.
Hai.
Ce e aia?
Am făcut echipele. Tineretul împotriva bătrânetului.
Nu mai învârti zarurile de fiecare dată!
- Ne pierzi jocul. - Ba nu.
- Nu trebuie să ţinem scorul. - Eu sunt maestrul "Yatzy".
Nu îmi spun toţi cei de la bufet "Maestru Yatzy"?
Ce bufet?
Dacă vrei să câştigi un "Yatzy", atunci ascultă-mă.
Nu eşti un "Maestru Yatzy". E nevoie de 10 ani ca să devii unul.
Vezi? Foloseşte o tactică. O tactică foarte bună.
Nu ştiu ce fac.
Jocul ăsta e făcut de compania "Hasbro", bunicule.
- Asta e o minciună. - Înainte era făcut de Milton Bradley.
- Cui îi pasă, Becca? - În sfârşit.
Mă distrez foarte tare.
Bateria mea e pe terminate. Mă întorc imediat.
Continuă să te joci cu ei, T. Doar continuă să te joci.
Mă întorc imediat.
Becca?
Katy Perry.
Cât e ceasul, bunico?
Nu e cam târziu?
- Yatzy! - Becca!
Cobor la subsol.
Cred că îi ţin pe bunicii mei aici.
Bunicule?
Bunico? Eşti aici?
În seara asta o să plouă.
E 21:30.
Mă duc s-o duc pe bunica în dormitor. Aşteaptă-mă aici.
Bunico? Bunicule?
Spitalul psihiatric Maple Shade?
Ar trebui să terminăm jocul noi trei?
Numele meu e Becca Jamison. Dacă găseşti această filmare...
Iar eu sunt Mitchell.
Ne tot spuneau că sunteţi minunaţi. Că o să-i vizitaţi, că o să fiţi o familie.
Au greşit spunându-ne asta.
Ştiau că, Clare şi-a pus cei doi copii într-o valiză şi i-a aruncat în lac.
Merita să se simtă ca o bunică săptămâna asta.
Copiii lui Clare sunt pe planeta Synmorfitelia.
Li te poţi alătura.
Nu!
Singura modalitate prin care poţi vedea planeta Synmorfitelia de aici,
- e prin intermediul fântânii. - Încetează!
Nu a fost o săptămână perfectă? I-am promis că o să fie.
Chestia albă cu ochii galbeni e adevărată.
Ne aşteaptă. Am văzut-o pe câmp.
Râdea de noi.
- Sunt criminali, Tyler. - Becca!
Pleacă de aici, Tyler! Fugi!
Becca!
- O să muriţi azi, Becca. - Nu.
Tu ai o vrajă asupra ta.
Ajutor! Ajutor!
Nu mi-a plăcut niciodată de tine.
Clare?
Îţi spun o poveste.
Trebuie să iau trenul, ca să mă duc la petrecerea tematică.
E petrecerea companiei.
Asta nu e acum. Ştiu asta.
Tu ai o problemă cu germenii, nu-i aşa?
Haide.
Eşti orb.
Eu sunt dezvăluirea. Eu sunt un văzător.
Eu văd feţele deformate ale lumii.
Totul o să fie bine în seara asta. Vraja ta magică va fi ridicată.
Becca!
- M-ai urmărit? - Fugi, Tyler! Fugi!
Privirea pe alergător! Doborâţi-l! Doborâţi-l!
Stai ascuns! Doboară-l! Doboară-l!
Tyler.
Tyler!
Nu!
Mai sunt şi alţi nebuni? Ieşiţi afară! Să vă văd!
Becca! Tyler!
Dragilor!
Dumnezeule! Sunt aici, sunt aici.
Sunt aici.
- Sunteţi în regulă? - Dumnezeule.
Haideţi!
Chemaţi o ambulanţă! Grăbiţi-vă. Aici.
- Intraţi în maşină. - E în regulă. Sunt aici.
Mamă, sincer, ştii că nu trebuie să faci asta.
Vreau să fac asta pentru tine.
Obişnuiam să cânt. Mama spunea că nu mă ascultă, dar...
Ştiu că se ascundea după ceasul cel mare de pe hol,
cu un prosop la gură, pentru a-şi ascunde zâmbetul.
Credea că am o voce mai bună decât a Oliviei Newton-John.
Olivia Newton-John era ca un fel de Elvis Presley pentru ea.
Tata era un om blajin.
Obişnuiam să ne plimbăm fără să vorbim.
Când eram mică, obişnuiam să mă trezesc devreme şi mă apucam de lucrat la ceva.
Tata credea că asta înseamnă că o să fac lucruri mari la viaţa mea.
În fine, după cum spuneam. În ziua în care...
În ziua în care am plecat, lucruri au fost foarte nasoale.
Părinţii mei m-au înjurat.
M-am îndreptat spre uşă, să plec şi mama s-a pus în faţa mea.
Mi-am lovit mama.
Apoi tata m-a lovit pe mine. Apoi am stat şi ne-am uitat unii la alţii.
Apoi am plecat de acasă.
După puţin timp, m-au contactat. Am refuzat să vorbesc cu ei.
Ştiu că vrei să-mi oferi iertare, Becca.
Nu era nevoie să faci asta, scumpo.
Puteam s-o am oricând aş fi vrut.
Te rog. Să nu porţi ură, Becca.
Ai înţeles?
La mulţi ani.
- Stinge lumânările! - Bine.
FRATELE MEU A INSISTAT SĂ ADAUG ŞI PARTEA ASTA.
Poate că am 13 ani. Poate că nu trăiesc în ghetou.
Poate că nu am aparat de ras. Poate că nu am voie cu telefonul la masă.
Dar sunt tânăr şi pot face 18 flotări. Spun adevărul.
Sora mea a încercat să facă un film despre bătrâni buimaci.
Dar se pare că nu erau.
S-a ţipat la ea şi criminalul i-a vomitat pe faţă.
Avea părul plin de vomă, dar s-a spălat cu şampon.
Uite ce am învăţat eu de la timpul petrecut cu bunicii.
Pamperşii de adulţi sunt de mai multe feluri.
Sunt de toate dimensiunile şi de toate felurile.
Dar toţi sunt la fel. Îţi ţin mizeria înăuntru şi sub control.
Uite adevărul.
Eu m-am luptat cu criminalul. Care era nebun.
O să încerc să nu-mi fie frică. O să încerc să trec peste,
pentru că într-o zi, asta o să-mi aducă faima.
Am primit o şansă, precum 50 Cent.
Am avut un pampers pe faţă timp de 30 de minute.
Am crezut că sunt terminat. Am crezut c-o să mor şi toate cele.
Dar nu s-a întâmplat asta. Pentru că am luat-o razna.
Am fost ca Mel Gibson la sfârşitul filmului Lethal Weapon.
Acum sunt bine. Nu o să mint.
Dar timp de trei săptămâni pampersul ăla m-a nenorocit.
A trebuie să mă dau cu două cutii de şerveţele umede pe faţă.
Încă ceva. Şi nu vreau să mă plâng.
Dar adevărul e că... Căcatul nu are acelaşi gust ca puiul.
Shania Twain, panaramelor!
Traducerea şi adaptarea: Al_Mic. Subtitrări-Noi Team/ www.subtitrari-noi.ro
Traducere după sonor. Add me on Facebook: Floryn Gabriel
Sprijină-ne şi să devină membru VIP pentru a elimina toate anunţurile www.OpenSubtitles.org