Faceţi reclamă produsul dvs.sau a unei marci aici contact www.OpenSubtitles.org astazi.
R Ă Z B O I U L D I N F A M I L I A R O S E
Şi spui că ai motive serioase să vrei să divorţezi ?
Scuză-mă.
Sînt foarte alergic la orice fel de factori iritanţi.
În ultimele cinci luni,
nu cred că am respirat normal, mai mult de o săptămînă, în total.
Ar trebui să mă las. Fumatul o să mă omoare, pînă la urmă.
N-am mai fumat de 13 ani.
Am păstrat ultima ţigară, din ultimul pachet.
Am zis că dacă n-am să fumez ţigara aia,
atunci n-o să mai fumez deloc.
13 ani am păstrat ţigara aia.
Uite-aici.
Am şi făcut o cutie specială, pentru ea.
Vezi ?
13 ani.
Şi apoi, a venit acea după-amiază de joi,
...cînd Barbara a venit la mine.
Şi cînd a plecat...
Ştii unde mă găseşti, dacă te răzgîndeşti.
Barbara şi Oliver Rose.
Ai fi auzit de ei, dacă n-aş fi ţinut totul secret faţă de presă.
Cred că mai bine ţi-aş spune povestea, s-ar putea să te ajute.
Nu te costă încă nimic.
Dar altfel, onorariul meu e de 450 $ pe oră.
Cînd cineva care cere 450 $ pe oră îţi spune ceva pe gratis,
ai face bine să asculţi.
S-au întîlnit... Totul părea grozav.
Amîndoi au fost de acord aici.
Dar eu mi-am dat seama din prima secundă că n-aveau nici o şansă.
Era ultima zi a sezonului turistic în Nantucket.
Un vînt rece din nord-est îi fugărea pe ultimii turişti de pe insulă.
VÎNZARE LA LICITAŢIE
Următoarea piesă este o sculptură japoneză deosebită, din jurul anului 1700.
O miniatură foarte detaliată a unei zeiţe Shinto.
- E foarte reprezentativă pentru... - 10 $ !
Domnul nerăbdător în impermeabil oferă 10 $.
- Oferă cineva 15 ? - 11 $.
Avem 11 $ d-nelor şi d-nilor. Oferă cineva 15 $ ?
- 20 $. - 20 de dolari. Avem 20 $.
Oferă cineva 25 de dolari pe această piesă deosebit de valoroasă ?
- 30 de dolari. - 31.
31 $. Avem 31 de dolari, doamnelor şi domnilor. E asta ultima ofertă ?
Doamnelor şi domnilor, 31 de dolari o dată...
- 40 de dolari. -40 de dolari. Oferă cineva 45 ?
- 50. - Avem 50 $. Oferă cineva 60 ?
50 de dolari o dată... De două ori...
Adjudecat doamnei în pulover alb.
- Ai idee cît valorează piesa aia ? - N-are importanţă. N-o vînd.
250 de dolari.
Înseamnă că am o mînă bună.
Trebuie să prind feribotul.
Aşteaptă puţin. Lasă-mă să te ajut. Uite, pune asta pe tine.
- Îmi place ploaia. - Şi mie.
Ştiu că îţi închipui că dacă sînt la Harvard, trebuie să fiu bogat.
Am intrat acolo cu bursă. Nu-s bogat, dar sînt foarte deştept.
- Tu ? - Eu nu-s nici bogată, nici deşteaptă.
- La ce şcoală eşti ? - Madison. Tot cu bursă. Gimnastică.
Dar nu mai sînt aşa sigură. Nu prea mai am corp de gimnastă.
Arăţi ca...
E ca pendulul. Cu cît are limba mai lungă, cu atît se mişcă mai greu.
Săriturile şi flick-flack-urile nu prea îmi ies. Sînt bună la mişcările de forţă.
Mişcări de forţă ?
E frumoasă insula asta.
La naiba. O să pierd feribotul.
- Mersi că m-ai condus. Pa - Aşteaptă. Care e numele tău ?
Barbara !
Aşteaptă un pic ! Am o idee grozavă !
Scuză-mă. Scuză-mă.
Niciodată să nu-ţi pară rău dacă ai orgasme multiple.
Sincer să spun, n-am crezut c-o să am vreodată aşa ceva.
Eşti o binecuvîntare !
Dacă vom rămîne împreună,
vreau să ştii că asta a fost cea mai romantică zi din viaţa mea.
Şi dacă nu...
atunci sînt o nimfomană.
Povestea asta o să le-o spunem nepoţilor noştri.
"Răzbunătorul chel" se întoarce.
OK, ai pus-o de şase ori. Acum poţi să-l opreşti.
"Crăciun Fericit, Bird."
- Draga mea, adu hîrtiile înapoi. - Spune "te rog".
- Te rog. - Nu.
- Unde sînt ? - Nu mai am.
- Frumos truc. - Mersi.
Bună ziua la toată lumea ! Mama e acasă !
Veniţi încoace, mogîldeţelor !
Hopa sus !
Ia veniţi voi aici.
Bună dragă !
Tu stai pe scaunul ăsta, bine ?
Şi tu, domnişoară, stai aici.
- V-am adus... - Pentru mine ?
- Ăsta verde e pentru tine. - Mersi, mersi.
Şi ăsta roşu e pentru tine.
- Ştii că nu e bine să le dai dulciuri. - Ba e o idee foarte bună.
Am citit undeva că, dacă le interzici copiilor dulciurile,
ajung să şi le dorească atît de mult, încît la maturitate ajung obezi.
Iar cei care mănîncă dulciuri cînd vor, se dezvoltă normal.
Ăştia-s pentru tine.
E foarte rentabil să fii chelneriţă de Crăciun.
- Ce părere aveţi, copii ? - E frumoasă.
Bine.
Am s-o pun în pom. Josh, vezi dac-o pun bine !
Ce zici ?
- Parcă-i din tinichea. - Ai dreptate. Nu-i grozavă.
Data viitoare o să fiu mai atentă.
- Hai să ne plimbăm un pic. - Trebuie să termin lucrarea asta.
- Nu stăm mult. Hai. - E frig afară. Ninge.
Şi ce e cu asta ?
- Unde mergem ? - Pînă la colţ.
Barbara, am de lucru. N-am timp de mers prin zăpadă.
OK, am ajuns. Acum ce facem ? Mergem înapoi ?
- Nu. Vreau să ne plimbăm cu maşina ta. - Nu am nici o maşină.
- Mi-ai cumpărat un Morgan ? - Da !
Nu-mi vine să cred ! Un Morgan ? Un Morgan !
Fratele bucătarului de la noi a adus-o tocmai din Anglia.
E puţin ruginită. Dar o pot restaura.
- Cît ai dat pe ea ? - E un cadou. Din banii mei.
Ce tot spui ? Banii tăi sînt banii noştri. Ne putem permite aşa ceva ?
O să fii un avocat de succes, şi asta o să fie ultima noastră grijă.
Uite cheile ! E cu volanul pe dreapta.
- Nu te bucuri ? - Sînt beat de fericire.
Am o căsnicie fericită.
Pînă acum sună ca-n poveşti, nu ?
Aşa a şi fost.
Taică-miu avea o vorbă: "La un bărbat, patru lucruri spun totul despre el:
Casa lui, maşina lui, nevasta lui, şi pantofii lui"
Oliver încă nu avea casa lui, dar viitorul lui era promiţător.
La şase luni de la angajarea în firma de avocatură,
şi-a chemat superiorii la cină, în noul său apartament.
Avea planuri mari.
Şi eu la fel.
Grozavă noapte !
Elke, Elke. Stai puţin.
Luăm masa la nişte oameni serioşi. Încheie-te la nasturi.
- Unde aţi fost ? Veniţi odată ! - Oliver, ţi-o prezint pe Elke.
- Elke, el e Oliver. - Bună.
Haideţi, intraţi.
Vreau să închin în cinstea lui Oliver şi Gavin
pentru succesul lor în cazul Kentucky împotriva Brunswick Coal.
Aşa e !
- A fost un caz pe cinste. - Mulţumesc.
Nu m-aş fi descurcat fără tine, Oliver.
Omul ăsta are o faţă pe care orice juriu ar crede-o.
Gavin i-a spus procurorului general că, dacă nu acceptă înţelegerea
la alegerile următoare va candida fără boaşe.
Ei bine, să bem pentru asta.
Noapte bună, mamă.
Noapte bună, dragii mei.
- Mamă ? - Da ?
Ne mai dai nişte desert ?
OK ! E timpul să vă culcaţi.
- Se pare că nu. - Un pupic ?
Un pupic şi pentru tati.
- Noapte bună, dulceaţo. - Noapte bună.
- Noapte bună, tovarăşe. - Noapte bună, tati.
Somn uşor.
Şi eu eram gras, cînd eram mic.
Să mîncăm.
Mhmm !
Ce gust e ăsta ?
Nu, lasă-mă să ghicesc. E...
- Sigur nu sînt mere. - Se pot face multe din mere.
- Nu. Te referi la mere coapte ? - Poate prune uscate ?
Staţi puţin. E un gust special ăsta.
- Stafide ! - Pere nu-s.
De fapt... sînt smochine cu puţin coniac.
- Smochine ? Nu m-aş fi gîndit ! - N-aş fi zis.
E nemaipomenit. Nu-i aşa, Elke ?
Au un gust absolut spectaculos.
- Doamnă Marshall, mai vreţi nişte vin ? - Chiar te rog.
- Şi paharele sînt foarte frumoase. - Mulţumesc.
- Nu sînt Waterford, nu ? - Sînt din cristal de Baccarat.
Înseamnă că asociaţii noştri sînt prea bine plătiţi !
De fapt, le-am luat destul de ieftin.
E o... poveste interesantă în spatele lor.
Barb, nu vrei să le-o povesteşti tu ?
Ei bine... eram în Paris.
Se împlineau cinci ani de la căsătoria noastră.
Mîncam într-un loc grozav, din centru, pe nume Pa-day Crishon.
- Pied de cochon (Picior de porc). - Mersi.
Şi cum ne plimbam aşa, am dat de...
Rue de Paradis (strada Paradisului),
unde unde se află fabrica şi muzeul cristalelor de Baccarat.
Înainte să-l întîlnesc pe Oliver, habar n-aveam ce erau alea.
Mama îşi cumpăra paharele de la supermarket.
Genul de pahare cu nişte flori pe ele, care se cojeau cu timpul.
Şi toate erau galbene, îţi mai aminteşti ?
Deci, eram în sala aceea imensă, cu toate modelele produse de Baccarat.
Era plin de cristale, de jur împrejur. Era grozav.
M-am simţit ca...
nu-mi vine pe limbă cuvîntul.
Şi deodată, din sala de-alături s-a auzit zgomot de sticlă spartă.
M-am uitat la Oliver, şi el s-a uitat la mine, şi...
Nu. Înainte de asta, era o limuzină mare şi neagră.
Asta e important. Înainte de limuzină...
Ca să scurtăm, doi soţi au vrut să-şi redecoreze casa, de aniversarea lor.
Dar, pînă să fie gata, depuseseră deja actele de divorţ.
Aşa că soţia şi-a spart jumătatea ei din cristaluri...
iar eu am reuşit să-l conving pe soţ, să-mi vîndă mie partea lui de cristaluri
la jumătate de preţ, doar ca să-i facă ei în ciudă.
Şi... asta e povestea paharelor noastre de Baccarat.
Cred că toată lumea s-a distrat pe cinste, ce zici ?
- Ca s-o scurtăm, nu. - Îmi pare rău. Dar băteai cîmpii.
Data viitoare n-ai decît să le spui tu poveştile astea.
Bou-diesel !
- Sînt superiorii mei. - Sînt şi ai lui Gavin.
Asta nu l-a împiedicat să şi-o frece pe sub masă, de piciorul pipiţei.
Lui Gavin nu-i pasă dacă n-ajunge partener la firmă. Nu e însurat. Eu sînt.
Vrei să-ţi trăieşti restul vieţii în apartamentul ăsta ?
Pentru că nu ne putem permite o casă doar din salariul de asociat.
Cel puţin, nu casa pe care ne-o dorim.
OK, admit că am vrut să le fac o impresie bună, în regulă ?
Acum, împuşcă-mă pentru asta.
Şi a mai fost şi rîsul ăla total fals.
Acolo a fost un rîs pe bune.
Bine, bine. Poate am exagerat un pic.
Vreau doar să fac lucrurile să meargă.
Sper să nu fi băgat de seamă ce dobitoc sînt.
Nu-ţi fă griji. Nu observă niciodată.
''Dragă proprietarule,
Îmi place la nebunie casa dumitale !"
"Dacă vreţi dori vreodată s-o vindeţi vă rog să mă contactaţi."
''Barbara Rose.''
Mamă, întîrzii la antrenament !
De un an le tot laşi biletele astea, şi nu te-au sunat niciodată.
E o casă prea frumoasă, ca să renunţ la ea.
Îţi pierzi vremea.
Uite, pun pariu că o să pun mîna pînă la urmă pe ea. Pe cinci dolari.
Pe cinci dolari.
- Bună ziua. -Mă scuzaţi. Voiam doar să las un bilet.
Frumos din partea dumneavoastră. Doriţi să intraţi ?
Da ? Bine.
Nu cred că ne cunoaştem.
- Barbara Rose. - Eu sînt Maureen.
Nu-mi amintesc ca mama să fi amintit vreodată de dvs,
dar ştiu că a avut foarte mulţi prieteni.
O, îmi pare foarte rău.
Mulţumesc. A murit împăcată.
Oare ce-o să fac cu casa asta ?
N-aş suporta s-o scot la vînzare, să treacă tot felul de lume pe-aici.
Dacă am putea găsi pe cineva care să ţină la ea, aşa cum a făcut mama...
Asta ar conta mai mult pentru noi decît preţul.
Dacă ştiţi pe cineva care să fie interesat...
- Putem să ne alegem camerele ? - Putem face ce vrem. E casa noastră.
Cine alege primul ? De parcă ar mai fi cazul să întreb.
Nu-ţi fă griji. Ne descurcăm noi.
Mă simt ciudat.
Casa asta e aşa de frumoasă,
şi e a noastră.
Oare chiar o merităm ?
- O să mă întorc cît pot de repede. - Unde te duci ?
La muncă. Mi-ar place să nu trebuiască, dar cineva trebuie s-o plătească.
- Dar e sîmbătă. - Haide, e o zi frumoasă.
Oricum tu te distrezi mai bine decît mine !
Mai întîi, bucătăria.
Totul mergea ca uns în familia Rose.
Sau, mai bine zis,
cei doi Rose făceau ca totul să meargă strună.
În următorii şase ani, Oliver a ajuns partener în firmă.
Copiii au slăbit fiecare cîte 40 de kilograme.
Iar Barbara lucra toată săptămîna,
în aşa fel încît Oliver să aibe casa pe care şi-o dorea.
Şi asta nu a fost o treabă uşoară pentru o fată, care înainte îşi bea laptele
din pahare cu flori galbene, care se decojeau.
Erau un milion de lucruri de făcut, şi ea le-a făcut pe toate.
A restaurat ea însăşi mesele.
I-au trebuit 6 luni pînă i-a ieşit parchetul aşa cum şi-l dorea.
A fost la sute de licitaţii pînă a găsit bibelourile de Staffordshire
care să se potrivească cu şemineul.
Şi cînd pui atîta suflet să faci ceva,
vine şi momentul cînd termini şi te întrebi:
" Ce mai e de făcut ?"
- Eşti ocupat ? - Da. E ceva important ?
Da... Cel puţin aşa sper.
M-a sunat Stephanie să ne mulţumească pentru masa de deunăzi.
A zis că pateul pe care l-am făcut a fost aşa de bun, că ar putea fi o afacere.
Am întrebat-o dacă vorbeşte serios, şi cînd a zis că da,
i-am dus o jumătate de kilogram şi mi-a dat 35 de dolari pe el.
Aproape că am uitat ce înseamnă să cîştigi un ban.
-Le-ai vîndut ficat prietenilor noştri? - Mi-a dat bani, Oliver.
E cu totul altceva decît atunci cînd încasez un cec.
M-am simţit ca şi cînd... aş fi schimbat Volvo-ul
cu una din maşinile alea, cu roţi imense şi 200 de cai putere.
Aşa că asta am şi făcut. Mă duc mîine s-o ridic.
Mersi că mi-ai spus şi mie.
Şi vrei să spui că aveai nevoie de aşa ceva ?
Pînă la urmă, şi Volvo era o maşină bună.
- O s-o plătesc din banii mei. - Şi cît a costat ?
În regulă, ştiu că pare o nebunie, dar muream să am aşa ceva, bine ?
25 000.
În cazul ăsta, mai ai de vîndut ... vreo 400 de kilograme de pateu.
Poate chiar aşa am să fac. Poate intru în afaceri.
- Dar, dacă nu eşti de acord... - Nu, nu, nu. Fă ce vrei.
Dă-i drumul.
Chiar am s-o fac.
Stai puţin, că nu înţeleg.
Ce e cu atitudinea asta ?
Ţi-am spus că mă pot descurca şi singură.
Da, dar cînd am văzut că nu mai poţi, m-am dus la Ed şi am aranjat interviul.
- Mă puteam descurca şi singură. - Da, dar uneori ai nevoie de ajutor.
Cu toţii avem nevoie de puţin ajutor.
Ne-am înţeles că, dacă vrei să te ocupi de chestia asta cu ficatul,
o să avem nevoie de cineva care să se ocupe de casă, nu ?
Aşa e, Oliver. Cum spui tu.
Hai să nu ne certăm, bine ? Gîndeşte-te puţin !
Dacă nu eşti de acord să luăm o îngrijitoare, o s-o trimit înapoi.
Vreau doar să-ţi fiu de ajutor.
Gîndul ca un străin să stea în casa mea nu-mi pică bine, înţelegi ?
Mă gîndesc că nici dumneavoastră nu v-ar conveni, nu ?
Dar... mă rog, cred că asta e meseria dumneavoastră.
Nu, nu. Fac asta doar ca să am unde sta, şi să cîştig nişte bani.
Urmez şi cîteva cursuri, la Colegiul William and Mary.
Dar asta nu mă va împiedica să-mi fac bine treaba.
Asta e foarte bine. Mă bucur pentru dvs, serios.
Deci, mă angajaţi ?
Problema e, Susan, că nu caut o menajeră care să locuiască permanent la noi.
Asta a fost ideea soţului meu.
Mi-am crescut singură copiii, şi acum trebuie să meargă la colegiu.
- Au intrat amîndoi la Harvard. - E o şcoală bună.
Mulţumesc.
Aşa că, eu şi Oliver am rămas singuri în casa asta mare.
Şi cu toate că mi-am pus pe picioare propria afacere,
trebuie să recunosc că n-am făcut-o pentru bani.
Asta nu înseamnă că sînt genul ăla de femeie casnică, măritată din interes
care toată viaţa n-a făcut decît să crească copii,
şi care dintr-o dată, după ce copiii pleacă la casele lor,
se apucă de fotografie sau deschide o galerie se artă
sau se apucă de decoraţiuni interioare, în biroul soţului ei
doar ca să dovedească lumii că e şi ea în stare să facă ceva. Nu !
Am o casă de invidiat, unde am adunat lucruri minunate.
Toată casa asta e opera mea. Şi am făcut o treabă bună.
Acuma, să nu vă închipuiţi că sînt vreo materialistă. Nu.
Dar sînt foarte mîndră de ceea ce am realizat pînă acum,
deşi unii oameni pot crede că viaţa mea e jalnică. E prea mult spus.
Poate sînt şi oameni care nu mă înţeleg
deşi femeile sînt sigură că mă înţeleg. Femeile ca mine.
Dar nici nu-mi pasă ce cred ei despre mine, pt. că nici mie nu-mi pasă de ei.
Ce vreau să-ţi spun, Susan, e că n-am nevoie de o menajeră.
Atunci, vă mulţumesc pentru interviu şi, Dumnezeu să vă aibe în grijă.
Vreau să înţelegi,
că, dacă te-aş angaja, asta mi-ar schimba viaţa.
Vreau să spun, că ai fi ca un intrus în casa asta.
Ei bine...
... hai să-ţi arăt unde e camera ta.
Hei, Bennie. Cîine prost.
Hei, Bennie !
Hai să vedem dacă-l mai putem fraieri o dată.
Bennie...
Da, chiar că-i prost.
O, Bennie băiatu'. Aşa, băiatule.
Eşti cel mai bun cîine ! Tu eşti băiatu' meu.
Aşa, băiatule !
Eşti un cîine frumos ! Aşa să ştii !
Aici e casa Rose.
- Susan, e pentru mine ? - Pentru Josh.
Aştepţi pe cineva ?
Jason Larrabee a zis că mă sună să ne întîlnim mîine, la masă.
Vreau să mi-l fac client.
În oraş se vorbeşte că vrea să candideze la Senat. Aş vrea să mă sune.
O să te sune.
Ai reuşit să pe uiţi pe contractul acela al meu ?
- Ce contract ? - Pentru dineul acela, de la consulat.
A, acela. Nu. O să-l citesc weekendul ăsta.
Bine.
Ba nu e bine.
Contractul trebuie semnat mîine, de aceea ţi l-am dat de săptămîna trecută.
- Îl citesc acum, dacă vrei. - Nu-i nevoie să te deranjezi.
Nu mă deranjezi. Adu-l încoace.
Cum să nu.
Ce ?! Ce e ?
O muscă. Un' s-a dus ?
Pe frigider.
Vezi să nu te vadă.
Ce zici ?
Nu-i rău, ha ?
Ai o tehnică, impecabilă.
Alo.
Domnul Larrabee, ce mai faceţi ? Nu, nu e prea tîrziu.
Puteţi aştepta un moment, să mă mut la celălalt telefon ?
Mulţumesc.
Da domnule Şi eu abia aştept.
Nu, bineînţeles că nu-i un deranj.
Avocaţii n-au niciodată timp liber.
Sînt la dispoziţia dumneavoastră 24 de ore din...,
Cine a pornit toate aparatele din bucătărie ?! Parcă-i iadul acolo !
Poate am apăsat eu nişte butoane, pe cînd le curăţam. Se mai întîmplă.
Am o veste nemaipomenită.
Larabee a fost de acord să ne întîlnim mîine, la prînz.
La el la club, în Philadelphia.
Am pus mîna pe el !
Uită-te la tine, cît eşti de ridicol.
- Scuze. - Nu te mai scuza.
Întotdeauna am trăit cu impresia
că bărbaţii le datorează scuze femeilor cu care trăiesc.
Tocmai ai spus o tîmpenie mai mare ca tine.
Pînă la urmă, unde ţi-e contractul ăla ?
Poate reuşesc să-ţi obţin o ofertă mai bună, nu ?
Deci, unde e ?
- Eşti sigur că-l vrei ? - Vezi că preţul meu creşte.
Profită, cît mai ai ocazia.
- Nu mai vreau să-l citeşti tu. - Dă-mi-l.
Te-am prins, şi nu-ţi mai dau drumul !
Dă-mi drumul.
Dă-mi drumul, îţi zic !
Dă-mi drumul !
La dracu !
Te crezi puternică, ha ?
Ce te-a apucat ?
În toate relaţiile ceva mai de durată, ajungi pînă la urmă la întrebarea asta.
Şi dacă ea nu-ţi răspunde, atunci aveţi necazuri.
Şi cînd apar necazurile, nu ştii niciodată de unde pot să apară.
Oliver era ca un magnet pentru necazurile astea.
Cred că firma noastră vă poate fi foarte de folos,
mai ales dacă ce se spune e adevărat.
Ei bine, s-ar putea să fiu nominalizat pentru un post în Senat.
- V-am putea ajuta şi aici. - Aşa e. Ospătar...!
- Aţi păţit ceva ? - Nu, nimic.
- Înc-o cafea, vă rog ! - Imediat, domnule.
Referitor la confirmarea dvs. la Senat,
n-ar fi rău dacă am avea o situaţie a averii şi intereselor dumneavoastră...
Oliver ?
Eşti cardiac cumva ?
- Sunaţi Salvarea ! - Şterge-l la gură.
- Rezistă, Oliver. - Sunaţi-o pe soţia mea.
Sînteţi bine.
- Cine a solicitat defibrilatorul ? - Aici.
Ţie cum îţi merge ?
Cred că eşti singurul om care-o duce mai rău ca mine, în momentul ăsta.
Nevastă-mea. M-a înjunghiat în burtă.
Cu o pilă de unghii, de data asta.
Vrea să fie manichiuristă.
- Pentru că se cîştigă bine, ştii ? - Îţi găsesc imediat un doctor, dragă.
La toate le pare rău, dup-aia.
Domnul Rose? Eu sînt doctorul Gordon. El e asociatul meu.
Sînt doctorul Hillerman. Jason Larrabee ne-a trimis.
Cum stă cu tensiunea, pulsul ?
- Noi am fost aici înaintea lui. - Vine şi la dv cineva, imediat.
Dragă, ia-o mai uşor. Nu vezi că omul stă să moară ?
- A sunat-o cineva pe soţia mea ? - Da.
Vreau să-i scriu ceva..., în caz că nu ajunge la timp.
- Să-l ducem la Terapie Intensivă. - Jeff, haide.
Îmi daţi stiloul cînd ajungem.
- A ajuns soţia mea ? - Încă nu.
Fă-i nişte radiografii.
Va trebui să înghiţiţi nişte pastile cu bariu. Au gust de mentă.
Nimic nu e mai important decît amenajarea exterioară.
Pentru că de aici oamenii îşi fac prima impresie.
Perdóname, senora. La senora Rose ha recibido una llamada urgente.
E un telefon urgent, pentru dumneavoastră.
Da ?
Dumnezeule !
Bine. În regulă. Vin chiar acum.
- Soţul meu a făcut un infarct. - Şi mama mea a păţit la fel.
Nu vă faceţi griji. Dineul va fi fantastic.
Radiografiile arată că aţi suferit o ruptură de esofag.
I se mai spune hernie hiatală.
Exact aici.
Durerile sînt identice cu cele provocate de anghina pectorală.
E provocată de stres, cafea, mîncăruri picante, băuturi acidulate...
Terminaţiile nervoase se inflamează. Aţi văzut cum e.
Nu e ceva plăcut, dar nu e nici grav.
E posibil să faci hernia asta, să presupunem...
atunci cînd te strînge cineva între picioare ?
Nu.
- Deci nu risc să mor. - Cel puţin, nu din cauza asta.
Mulţumesc.
- Aşteptaţi aici. - Mulţumesc.
Oliver ! Eşti viu !
Da, n-a fost infarct. A fost altceva, o inflamaţie.
Eşti în viaţă !
- Ce mai faci ? - O aştept pe Barbara, să mă ia.
- Stau şi eu cu tine. - Bine.
Ce zici, am putea-o chema pe asistenta aia, să ne facă un masaj ?
- N-ar trebui să mai întîrzie. - Da.
E cald, pe-aici.
- Avem ce bea tot restul drumului. - Mersi.
N-am ştiut dacă vrei lămîie, aşa că am adus pentru orice eventualitate.
Mersi, Gavin.
- Salud. - Salud.
Toţi aceşti oameni, pe lîngă care treci...
şi pe care n-o să-i cunoşti niciodată,
şi care fac lucruri de care n-o să auzi vreodată...
Nici n-ai cum să afli.
Chiar şi în viaţa ta, crezi că ştii ce urmează, dar...
- N-ai de unde să ştii. - N-ai de unde să ştii.
E ca atunci cînd eşti sigur că ai aranjat totul cum trebuie,
şi, bam, intervine dintr-o dată ceva, care-ţi dă totul peste cap.
De ce crezi că n-a venit Barbara să mă ia de la spital ?
Nu ştiu. Poate a avut un motiv serios.
Bună, Bennie. Vino-n'coa, dragule.
Unde e toată lumea ?
Se pare că eşti singurul care mă preţuieşte, în familia asta.
Oliver !
Nici nu ştii cît mă bucur să te văd !
- N-ai venit la spital. - Aşa e.
N-am venit pentru că... am sunat şi...
şi m-au asigurat că totul merge bine.
N-am vrut să mai vin să te mai deranjez şi eu.
Să mă deranjezi ? În fond, nu făceam mare lucru. Doar era să mor.
Fii serios, Oliver ! Nu era să mori.
- Nici măcar n-a dat un telefon. - Ba da. Am vorbit cu cineva de acolo.
- Nu cu mine. - Am vorbit cu o asistentă şi...
mi-a spus eşti în afara oricărui pericol.
Eu unul, am crezut că mor în momentul ăla !
Ţi-am şi scris un bilet... În caz că n-ai fi ajuns la timp.
Nu-ţi înţeleg scrisul.
Eram pe targă, cu dureri insuportabile.
Scrie aşa:
"Dragostea mea, cînd vei citi asta, eu nu voi mai fi printre cei vii."
"Viaţa mea a fost... fericită,"
"...dincolo de ce aş fi visat."
"Tot ca am..., şi ce sînt, îţi datorez ţie."
"Mi-ai dat curajul să fiu mai mult decît ceea ce sînt,
puterea să..."
Aici cred că am avut un spasm.
Nu mai ştiu ce-am scris, dar următorul rînd zice:
"Acum, cînd simt că viaţa mi se stinge...
Tot ce am în minte este imaginea ta."
"Asta e ceea ce voi lua cu mine în viaţa de dincolo."
"Te iubesc"
"Îi mulţumesc lui Dumnezeu că te-am avut alături."
N-am mai avut putere s-o semnez.
Sînt sigură că...
mi-ar fi spus că e de la tine.
Nu pot să cred că nu ne-ai sunat la universitate, mamă.
N-am vrut să vă fac griji înainte să fie motive să vă faceţi griji.
Mama voastră n-a vrut să deranjeze pe nimeni astăzi.
Trebuia să ne suni, totuşi.
Aşa e.
Sînt sigură că mama voastră n-a vrut să vă sperie degeaba.
Important e că tatăl vostru trăieşte.
Întotdeauna am fost o familie unită.
Dacă ceva important se întîmplă, toată lumea ar trebui să ştie.
Asta e regula.
- Ce s-a întîmplat ? - Nu-mi găsesc liniştea.
E trei noaptea. Închide televizorul.
Nu ştiam de ce n-am venit la spital, dar cred că acum ştiu.
Hai să uităm ziua de azi, bine ?
Bine.
Eram în drum spre spital, cînd am aflat că eşti în regulă.
Am crezut dintotdeauna că nimic grav nu se poate întîmpla familiei noastre.
Eram pe autostradă...,
cînd am avut dintr-odată impresia că ai murit.
Şi m-am gîndit ce-ar însemna să trăiesc singură în casa asta,
fără tine.
M-am speriat aşa de tare, că a trebuit să trag pe dreapta.
Nu mai ai de ce să fii speriată.
M-am speriat, pentru că m-am gîndit ce bine ar fi.
Te-ai fi bucurat, dacă aş fi murit ?
M-aş fi bucurat să fiu liberă.
Ca şi cînd aş fi scăpat de o povară.
- O povară ? - Da.
M-ai lăsat cu gura căscată. Îmi spui că ai fi vrut să mor ?
Am crezut că e important să-ţi spun.
Cred că ar trebui să-ţi ceri iertare, Barbara.
M-aş bucura să o faci.
Vreau să divorţez.
Vorbeşti prostii.
Nici să nu-ţi treacă prin cap !
M-am gîndit mult la asta.
Nu mai vreau să fiu soţia ta.
De ce ai vrea să divorţezi ?
Am făcut ceva ? Sau n-am făcut ceva ?
Nu pot să-ţi explic, Oliver.
- Încearcă ! - Nu vreau să încerc !
Ţi-ai găsit pe altcineva ? Alt bărbat ?
Nu.
- O femeie ? - Ai vrea tu.
La naiba, eu am mai multe motive să vreau să divorţez !
Pe mine m-au dus pe targă la spital, pentru că am făcut...
Indigestie.
Îţi dai toată silinţa să mă ridiculizezi.
Bine, bine, îmi pare rău.
Eu sînt cea rea. Totul e din cauza mea.
Nu, nu, cred că...
Cred că îmi datorezi,
o explicaţie validă, după atîţia ani de căsnicie reuşită, zic eu.
Am muncit ca un nebun ca să-ţi fac un trai îmbelşugat,
aşa că îmi trebuie o explicaţie logică.
Spune-mi, ce motiv ai ! Vreau să-l aud şi eu !
Pentru că...
în ultima vreme, cînd mă uit la tine cum mănînci,
cînd mă uit la tine cum dormi,
fie şi numai cînd mă uit la tine,
îmi vine să-ţi sparg faţa !
În regulă. Vrei să-mi spargi faţa ? Dă-i drumul !
Data viitoare... o să dau înapoi !
Ai face bine să-ţi iei un avocat bun !
Pe cel mai bun pe care-l pot găsi, pe banii tăi !
- Ce pretenţii are ? - Custodia copiilor.
Am avut întotdeauna grijă de copiii mei.
Vor împlini 18 ani anul viitor, aşa că n-ar trebui să fie o problemă.
- Şi pensia alimentară ? - Deşi n-o sfătuiesc, a renunţat la ea.
Cîştig destul cu afacerea mea. Mă pot întreţine singură.
Ce noroc pe capul meu.
Clienta mea e mai mult decît rezonabilă, d-le Rose.
A renunţat la pensia alimentară şi e de acord să renunţe la procentul
din cîştigurile dv, în schimbul casei cu tot ce e în ea, mai puţin trusa dv de ras.
şi... hainele lui ?
- Toţi banii mei au intrat în casa aia. - Eu am găsit-o.
Tot ce e în casa aia a fost cumpărat de mine. E casa mea.
Dacă clienta dumneavoastră a terminat de spus prostii,
explicaţi-i că soţia nu are dreptul automat la casă.
Eu credeam că aţi zis că tot ce aveţi se datorează ei.
- Ce i-am zis? - Uitaţi...
Aici.
Citez: "Dragostea mea...
cînd vei citi asta...''
Ce scris !
"Cînd vei citi asta, eu nu voi mai fi printre cei vii"
"Tot ce am şi tot ceea ce sînt, ţi se datorează ţie."
Dumneavoastră aţi scris asta, d-le Rose ?
D-le Thurmont, rahat cu ochi ce eşti,
pot schimba două vorbe cu nevasta mea, între patru ochi, te rog ?
Cu siguranţă.
Dacă ăsta ar fi un concurs despre cine se poate coborî cel mai jos, ai cîştigat.
Faptul că i-ai arătat biletul ăsta,
te face mai mizerabilă decît orice rahat de broască preistorică
de pe celei mai scîrboase haznale din New Jersey.
Poate că pînă la urmă ţi-aş fi lăsat casa,
dar, după faza asta, n-o să pui niciodată mîna pe ea.
Poţi să-ţi iei gîndul de la ea.
Ai priceput ?
N-o să pui niciodată mîna pe ea.
- Mai vedem noi. - Exact. Mai vedem noi.
Poate că nu trebuia să-ţi arăt biletul ăla.
Draga mea, cînd totul se va isprăvi,
vei vedea că ziua de azi a fost una din zilele bune.
Cum se numesc 500 de avocaţi pe fundul oceanului ?
Un început promiţător.
Pe vremuri mă enervau glumele astea.
Acum mi se par adevăruri logice.
Avocaţii...
Da.
Dragă, nu pot vorbi acum. Am un client.
Ştiu, te iubesc, te doresc, îmi lipseşti... Pa !
M-am însurat, nu demult.
N-aş fi crezut c-o să fac asta, după ce am văzut ce s-a întîmplat cu familia Rose.
Cînd vine vorba de femei, sper ca acum să fiu mai deştept decît am fost.
Ştiu că sînt un avocat bun, dacă e vorba de divorţ.
Dar n-aş mai face din nou greşeala pe care am făcut-o cu Oliver.
Hai să luăm lucrurile în ordine.
Ea vrea casa, tu vrei casa...,
- Da, dar eu stau la hotel acum ! - N-o să mai stai mult.
- Zice că ea a găsit casa. - E adevărat, nu ?
Da, dar nu despre asta e vorba. Spune că e opera ei, şi nu e aşa.
N-am ţinut socoteala, dar, dacă aş fi ţinut-o, ar fi 83 la 6 pentru mine.
Şi aici mă refer la... toate lucrurile de valoare.
Cîinii (bibelourile) aceia minunaţi, de Staffordshire...
De fapt mai toate bibelourile de Staffordshire, eu le-am cumpărat.
Mai e covorul art-deco... Şi aragazul ăla mare din bucătărie...
N-ar fi cumpărat aragazul acela, dacă nu-i spuneam eu !
Ea nu ştie să cumpere decît pantofi.
Dacă nu-i făceam rafturi în debara, i-ar fi ţinut împrăştiaţi peste tot !
Am găsit. O să-ţi placă treaba asta.
Codul Civil, Titlul 16-904, Secţiunea C.
Am folosit prevederea asta în procesul lui văru-miu Paulie, un ratat complet.
Citeşte.
"În conformitate cu capitolele 1 şi 2, paragrafele..."
Sari peste asta. Începe de aici: "Soţii care au trăit separaţi...",
"Soţii care au trăit despărţiţi atît în pat cît şi în afara lui"
"sînt obligaţi să trăiască despărţiţi"
"chiar dacă locuiesc sub acelaşi acoperiş...''
Chiar dacă trăiesc sub acelaşi acoperiş ?
Da. Legea a fost concepută pentru săraci,
cei care nu aveau unde în altă parte să locuiască. Dar o putem folosi şi noi.
- Înseamnă că mă pot muta înapoi. - Dacă ajungeţi la proces...,
asta va fi o dovadă cît de mult înseamnă casa aceea pentru tine.
Ca să nu mai zic că poţi să ai grijă să nu vîndă din lucruri.
Aş putea-o presa să renunţe la casă.
Nu, nu, Oliver. Trebuie să eviţi orice contact cu ea.
Femeile pot fi mult mai rele decît ne închipuim noi.
N-o subestima. Nici să nu vorbeşti cu ea.
Bine, bine. Nu-ţi fă griji.
Gavin...
- Mersi mult. - Pentru puţin.
Acum, du-te acasă.
Asta e cea mai mare prostie pe care o poţi face.
Cea mai mare prostie am făcut-o mai demult.
- Nu te poţi muta aici ! - Legea zice că pot.
Capitolul 16-904, Secţiunea C.
N-ai decît să verifici, drăguţo !
Uite, mamă.
Ce e în punga aia ?
Ai de gînd să pui chestia aia în vîrf ?
- Închipuieşte-ţi. - Bine.
Josh, bagă instalaţia în priză, vrei ?
- Face scurt-circuit. - Ba nu.
Beteala face atingere la priză.
Bine.
E treaba ta, Oliver.
Haideţi, ce naiba ? E Crăciunul. Fiţi mai veseli.
- Am de mers undeva. - Şi eu mai am nişte treabă în cameră.
- La naiba, mi-a luat foc casa ! - Şi mie la fel, scumpo !
Pe bune, idiotule !
Aşteaptă, scumpo !
Dumnezeule !
Omar, fă ceva !
- Foc ! - Mamă !
Foc ! Foc !
Chemaţi poliţia ! Mă duc după stingător !
991. 999. 911.
- Daţi-vă la o parte ! - Vin acuma !
"1. A se păstra la răcoare. 2. Scoateţi siguranţa." Aşa, bine.
- "3. Îndreptaţi tubul spre foc." - Hai odată !
- Grăbeşte-te, odată ! - Bine, în regulă ! Bine !
Tată ! Vezi şi draperia !
S-a terminat. Slavă Domnului că am fost aici !
Putea arde toată casa.
Mă duc să aduc ceva de curăţat pe aici.
Da, o lopată..., sau mai bine un buldozer.
Poate că n-a fost din cauza instalaţiei.
Tu le ştii totdeauna mai bine.
Decît să tot dăm vina unul pe altul, mai bine am cădea la o înţelegere.
- Timpul trece. - Şi eu vreau să terminăm mai repede.
Dacă ajungem la proces, avocaţii cîştigă, nu noi !
Aşa că am găsit eu o soluţie.
- Nu vrei s-o auzi ? - Ba da.
Uite, ştiu că ai investit 18 ani din viaţă în căsnicia asta.
Ştiu că asta înseamnă mult. Foarte mult chiar. 163 800 de dolari.
- Cum ai ajuns la suma asta ? - Aproximativ.
În fond, n-ai făcut mai multe decît face Susan, acuma.
A, ba nu ! Ea e şi la facultate. Ar trebui să cîştige mai mult.
Barbara!
N-am vrut să compar munca ei cu...
Am luat salariul ei ca bază, şi l-am dublat.
Şi dacă tot nu e de ajuns, atunci l-am triplat,
şi aşa am ajuns la suma asta:
490 633 dolari..., cu aproximaţie.
Bani gheaţă. Să nu crezi că mi-e uşor.
O să-mi fie al dracului de greu să găsesc banii ăştia, dar o să mă strădui.
Trebuie doar... să renunţi la casă.
Îmi eşti datoare. Eu ţi-am oferit mai multe decît mi-ai oferit tu mie.
Nu mă interesează ce tot zici acolo.
Eu am ales casa asta ! Eu am cumpărat tot ce vezi în ea !
Cu banii mei ! E mai uşor să-i cheltui decît să-i cîştigi, scumpo !
Nici n-ai fi ajuns să cîştigi banii ăia, dacă nu eram eu, dragule !
Habar n-ai fi avut ce-s alea orgasme multiple, dacă nu eram eu !
Crezi că mă mai interesează cît de bun erai în pat,
acuma, cînd îmi faci greaţă ?!
Făceţi-vă că n-aţi auzit. O s-o rezolvăm noi, pînă la urmă.
Zonele cu roşu sînt ale ei.
Zonele cu galben sînt ale mele.
Cele în verde sînt neutre.
Cu bucătăria a fost mai greu, însă Barbara a propus intervale orare.
Şi asta vi se pare o soluţie raţională ?
Da.
Oliver, taică-miu spunea pe vremuri, că un bărbat n-are nici o şansă
în faţa unei femei, cînd e vorba de dragoste ori răzbunare.
De ce nu-i laşi casa ? Sînt o droaie de alte case. La fel şi femei.
Nu, nu, nu. Pentru că sînt pe cale să cîştig.
Oliver, n-ai nimic de cîştigat de aici. Ba mai degrabă ai de pierdut.
Eu am o suprafaţă mai mare.
Mă scuzaţi că vă deranjez, îmi puteţi împrumuta un somnifer ?
- Oliver te-a trimis ? - Nu, nu.
Bine, m-aţi ghicit.
Ceea ce e bine, pentru că şi eu mă simt prost, în toată şarada asta.
E bine să vezi că mai e cineva în casa asta, căruia îi pasă ce cred alţii.
- Noapte bună, Susan. - Nu-mi daţi somniferul ?
A, pisicuţo !
Pis, pis...
Vreţi să sun să văd de o farmacie deschisă ?
Găsesc eu una.
- Să vin şi eu ? - Dacă vrei.
- Îmi plac foarte mult maşinile astea. - E un Morgan.
Bineînţeles.
E comodă.
- Cea fost asta ? - Vre-un dîmb, poate.
O, pisica ! Dumnezeule.
Du-te în casă şi vezi dacă găseşti un sac cu fermoar.
- Cu fermoar ? - Da.
Pis-pis-pis.
Cam astea ţi-au fost cele nouă vieţi.
Unde eşti, pisicuţo ? Hai, pis-pis.
Pis-pis-pis !
Hai, pis-pis !
Mi-ai văzut cumva pisica ?
Cu mine vorbeşti ?
Unde eşti ?
Hai, pis-pis.
Unde eşti, pisicuţo ? Hai, pis-pis !
- Ce i-ai făcut pisicii mele ? - Vezi că intră frigul.
Ştiu că s-a întîmplat ceva. În loc să te prefaci, mai bine îmi spui.
- Ţi-ai omorît singură pisica, Barbara. - Cum ?
Un singur amărît de somnifer, şi pisica ar fi fost în viaţă acuma.
A trebuit să mă duc în miezul nopţii la farmacie, şi cînd am dat cu spatele...
Crezi că o să mă sperii ?
Dacă vrei necazuri, Barbara, ai venit exact unde trebuie !
Ce credeai ? Mi-ai omorît pisica ! Mă aduci în pragul nebuniei !
Te rog frumos să pleci !
Nu..., asta e casa mea,
şi nu plec nicăieri.
Să fiu sincer Oliver, arăţi ca dracu'.
Mi-e bine.
O să mă odihnesc după audierile pentru confirmarea lui Larrabee.
De ce nu faci o pauză înainte de asta?
E vital pentru noi să fii în cea mai bună formă.
Sînt în cea mai bună formă.
Mă simt nemaipomenit.
Mersi că te preocupă starea mea.
-D-le d'Amato. Vă caută cineva, în birou. - Cine e ?
- Zi-i pe nume, Mary Ann. - Doamna Rose.
Am zis că e mai bine să n-o las în antecameră să aştepte, pt că... ştiţi dv.
Da..., ştiu !
Barbara.
Nu cred că ai făcut bine să vii aici, lumea poate intra la idei.
Ei bine, sînt aici, indiferent ce zice lumea.
Te deranjează dacă înregistrez discuţia noastră,
ca să nu avem discuţii pe urmă, cine, ce a spus ?
Deci... ce te aduce aici ?
M-am gîndit că, dacă tu eşti cel care l-a sfătuit pe Oliver să se mute înapoi,
tot tu l-ai putea sfătui să plece.
De ce aş face asta ? Credeam că v-aţi rezolvat problemele,
de cînd cu zonele roşii şi cele verzi.
Gavin, de cînd a început chestia asta nu mai pot dormi normal.
Dimineaţa mă scol tehuie de cap.
Îmi pare rău să aud asta.
Numai că în dimineaţa asta..., m-am trezit ţipînd.
Şi nu mă poteam opri din ţipat.
Vreau ca totul să se termine. Trebuie ca totul să se termine !
- Eu am propus să vindeţi casa... - Nu !
În regulă, văd că niciunul dintre voi nu vrea asta.
Gavin.
N-am mulţi bani, dar te-aş putea răsplăti pentru asta.
Mă tem că... ar fi ilegal.
Dacă nu vrei bani,
atunci, ce vrei de la mine, ca să mă ajuţi, Gavin ?
Încalţă-te la loc, Barbara. Nu-mi mai plac chestiile astea din '82.
- Ai făcut vreodată sex furios ? - Mai sînt şi alte feluri ?
Opreşte-te !
Uită-te la tine ! Încheie-te la bluză !
Vrei să rezolvi problema asta ? Atunci să ne adunăm toţi trei,
şi să găsim o soluţie de compromis.
- Nu pot face nici un compromis. - Atunci nu te pot ajuta.
Măcar am încercat.
Ştii une mă găseşti în caz că te răzgîndeşti.
Cîteodată mă gîndesc dacă nu era mai bine să-i fi acceptat oferta.
Dar n-am făcut-o.
Trebuia să-mi dau seama cît de disperată era, cînd a vrut să să mă corupă.
- Ticăloaso. - Rahat cu ochi.
- Curvă. - Jeg penal.
- Scîrbă. - Poponar.
- 'Neaţa, Susan. - Bună dimineaţa.
- Ţi-am făcut nişte senvişuri, de drum. - Nu mi-e foame.
S-ar putea să-ţi fie, mai tîrziu. Ia şi împachetează-ţi-le.
Trebuie să-ţi zic unele lucruri acum, cînd te duci la facultate.
- Mi-ai mai zis că mă iubeşti. - Da, ştiu.
Şi să nu iau droguri, iar despre sex, să nu iau vreo boală. Mai e şi altceva ?
Mai sînt cîteva lucruri... despre femei.
Nu te lăsa păcălit de sentimente.
Dacă tu ai dat-o în bară cu mama, nu înseamnă că la fel o să fac şi eu.
Josh, nu se cuvine să pleci aşa.
- Ştii că sînt nervos pe tine ! - Şi ce e cu asta ?
Vrei să mă pocneşti ?
Dă-i drumul, dacă aşa o să te simţi mai bine.
Ce-o să faceţi, tu şi tata, dacă noi vom fi plecaţi ?
Nu-ţi fă griji.
Tatăl tău şi cu mine avem nevoie să fim singuri, să ne rezolvăm problemele.
Pînă la vacanţa voastră, sper să fie toate reglate.
O să organizez atunci o petrecere la voi în campus, sau puteţi veni voi aici.
O s-o rezolvăm noi.
- Promiţi ? - Da.
Ştii cît de mult te iubesc.
- Scumpa mea fetiţă. - Deci...
Am să vin mai tîrziu să-mi iau lucrurile.
Îmi voi aminti doar lucrurile bune de aici.
Cu bine.
- Ai grijă de tine, Susan. - La revedere !
- Să vă distraţi bine, copii. - Să nu aveţi grija noastră.
Pa !
Hai, Bennie.
La 15 ani, cînd l-am descoperit pe Darwin, multe lucruri au devenit clare.
Cu toţii ne-am născut din rahat.
Şi după 3,8 miliarde de ani de evoluţie, în esenţă tot nişte rahaţi am rămas.
Orice avocat specializat în divorţuri îţi va spune acelaşi lucru.
Am găsit ocazia s-o înfund. Dă un dineu în seara asta, la ora 8.
A sunat unul de la Washington Post, ca să-şi confirme venirea.
Mi-a trimis înştiinţarea asta, cum că vrea să cheme dezinsecţia,
ca să nu vin acasă în seara asta.
- Are dreptul să dea dineuri. - M-a minţit cu dezinsecţia asta.
Are şi dreptul ăsta.
Mi-a luat două din bibelourile de Staffordshire.
Orice vînzător de artă ţi-a da peste 1 000 de dolari pe ele.
Îşi organizează dineul din banii mei.
Vreau s-o dau în judecată pentru furt şi s-o bag la puşcărie.
- Dacă n-ai probe, n-ai nici un motiv. - Stai puţin. Tu de partea cui eşti ?
A venit la tine ?
- Ţi-ai tras-o cu ea ? - În nici un caz !
E o bucăţică bună. A fost gimnastă, pe vremuri.
Adevărat ?
Da.
Uite ce e, Oliver...
Nu mai ştiu nici eu ce să-ţi spun.
Dă-o'n mă-sa, Gavin. S-o băgăm la puşcărie.
Cred că amîndoi trebuie să renunţaţi la casă. Vindeţi-o şi împărţiţi banii.
Nu. Vrei să mă laşi cu fundu'n baltă. Nu crezi că pot să merg pînă la capăt.
Nici tu n-ai interesul să mergi pînă la capăt cu chestia asta, Oliver.
Uite ce e. Ştii că te respect, Oliver. Amîndoi sîntem profesionişti aici.
Ca om de meserie şi ca prieten, îţi spun că, într-un fel sau altul,
pînă la urmă ai să pierzi. Renunţă cît mai e timp.
Înţeleg ce vrei să spui.
Eşti concediat.
Vreau să vă anunţ că unele dintre felurile de mîncare sînt absolut noi.
Iar altele, sînt sigură că vi le-am mai servit şi înainte.
Oricum, toate sînt mîncărurile mele preferate,
aşa cum voi sînteţi clienţii mei preferaţi.
Bună, scumpo. Scuze c-am întîrziat.
Nu cred că am să mă aşez prea aproape de voi, pentru că sînt cam răcit.
Iar acum trebuie să mă duc să mă piş pe peşte.
Oliver, oamenii ăştia sînt clienţii mei. Îmi faci praf afacerea.
Unul din ei e specialistul culinar de la Washington Post.
Toată lumea e în regulă ?
- Eu nu ţi-aş fi făcut una ca asta. - Pentru că n-ai cu "ce", scumpo.
Deja pleci, drăguţo ? Ha ?
Se pare că are loc o dispută conjugală.
Dacă nu vă hotărîţi să plecaţi,
vă recomand cu căldură să săriţi peste preparatele din peşte.
Nu !
Ce... ? Ce...? Ce naiba faci ?!
Aţi văzut ce-a făcut ?! Aţi văzut ?!
Ieşi din maşină, dragule.
Peste cadavrul meu.
Vorbesc cît se poate de serios, Oliver.
N-ai tu curajul ăsta !
Hai, dă-i drumul !
Asta e o chestie de-a dreptul absurdă.
Aşa, deci.
Ute ce e, nu vreau să fac o scenă aici.
Adică, nu vreau să vadă şi vecinii.
Dar ai dat de dracu' cu mine !
Mai eşti şi laşă, pe deasupra.
Pariez că invitaţilor tăi le-ar fi plăcut mîncarea.
Credeam că ai mai multă imaginaţie, Ollie.
În cazul ăsta, mai bine mă apuc de curăţenie.
Nu te atinge de bibelouri.
- Şi tu ţii la ele. - Mai mult chiar.
Nu pune mîna pe ea.
Ce naiba faci ?!
- Dă-mi-o ! - Dă-i drumul !
Dă-mi-o înapoi !
Noapte bună.
Bennie ?
Bennie !
Bennie ?
"Frontul atmosferic de deasupra insulelor Bermude va provoca astăzi temperaturi
de peste 35 de grade Celsius în zona Potomacului."
"De aceea, astăzi ar trebui să vă abţineţi de la activităţi fizice"
"Asta, mai alest dacă suferiţi de dificultăţi respiratorii."
"Şi acum, o avem pe Sara Murphy, în direct din faţa Pentagonului,
care ne va spune dacă femeile încă mai consideră sexy bărbaţii în uniformă."
Pînă atunci, divorţul celor doi nu depăşise limitele normalului.
Nişte vînătăi, cîteva farfurii sparte, nişte peşte "condimentat".
Dar, dacă vrei să asculţi mai departe, o să ai nevoie de o gură de whisky.
Sînt două probleme..., cărora omul încă nu le-a găsit răspunsul.
Cum să opreşti pe cineva, care vrea să plece,
şi cum să scapi de cineva, care nu se dă dus ?
"Domnul Oliver Rose e de acord să negocieze"
Am deschis o sticlă de vin vechi, ca să se aşeze.
Arăţi bine, apropo.
- Mă simt bine. - Şi eu la fel.
Audierea pentru confirmarea lui Larrabee a mers foarte bine.
Am fost plăcut surprins de invitaţia ta.
Mersi pentru vin. Sper că nu e otrăvit.
La fel sper şi eu, în legătură cu pateurile.
- Am mers prea departe, Oliver. - Sînt total de acord.
- Vreau să trăiesc din nou normal. - Şi eu la fel, Barbara.
Acum că stăm de vorbă, mă întreb, de ce n-am putea fi fericiţi.
Potem fi fericiţi... dar nu împreună.
Vreau să-ţi cer, pentru ultima oară, să renunţi la casă.
Nu pot să fac aşa ceva. N-o să fac niciodată aşa ceva.
Cîştigi destui bani, Oliver.
Poţi oricînd să-ţi cumperi altă casă, să o aranjezi cum vrei tu.
Da, dar nu te-aş mai avea pe tine.
Poate n-o să mă crezi... dar încă te mai iubesc.
Încă...
te mai vreau.
- Şi mie îmi vine greu să cred. -Ce nu crezi tu e că eu nu te mai vreau.
Hm... ştiu că aici e o problemă, dar...
eu unul cred că sînt un om de treabă, pînă la urmă...
De ce nu ne putem împăca ?
- Nu ştiu. - Poţi să-mi spui.
- Nu pot. - Te rog.
- Nu ştiu. - Spune-mi. Vreau să ştiu. Te rog.
- Spune-mi de ce. - Taci !
Înseamnă că nu vrei să-mi spui.
Exact, nu vreau să vorbim despre asta.
Oliver,
dacă nu pleci din casa asta acum, habar n-ai pînă unde sînt în stare să merg.
Pînă unde ? Spune-mi !
Ştiu că ne-am purtat groaznic, dar am avut şi sentimente unul pentru celălalt.
Încă n-am trecut de ireparabil.
- Eu am trecut. - Nu cred.
Nici un om care poate găti un pateu aşa de bun, nu poate fi un om rău.
Asta depinde din ce e făcut pateul.
Ham.
Bennie ?
Un cîine bun, de-ţi vine să-l mănînci.
Să te ia dracu' !
Fir-ai tu în mă-ta să fii !
O să-ţi dau ţie candelabrul.
Barbara ?
În mă-sa !
N-ai pe unde să scapi ! Pînă la urmă tot te prind.
Ştiu toate măruntaiele casei ăsteia !
Unde naiba s-a ascuns ?
Ei se pare că acum eu sînt în avantaj. Şi tu nu mai poţi face nimic.
Pot face ce vreau cu tine, acum.
Opreşte-te ! Vorbesc serios, opreşte-te !
Oh, Doamne, mirosul tău stîrneşte toate în mine.
Barbie... Ştii că amîndoi avem nevoie de asta. Da...
Nu vorbi !
Nu vorbi, Oliver,
Vreau să-l mai salut o dată pe "răzbunătorul chel". Te rog.
De ani buni nu i-ai mai spus aşa.
O, Barbara! O, Barbara!
Aşa... !
O, Barbara...
În mama mă-sii !
Ţi-a plăcut şi ţie la fel cum mi-a plăcut şi mie ?
Ce se întîmplă aici ?
Îmi pare rău.
Credeam că e Barbara.
Domnule Rose, ce se întîmplă aici ? Sînteţi în regulă ?
Sînt... bine.
Uite ce e, Susan,
sînt foarte ocupat acum, şi... nu prea am timp de discuţii.
Aşa că, o să-ţi deschid uşa.
- Doamna Rose e în regulă ? - Da, n-are nimic.
Unde e ? Sînteţi sigur că n-a păţit nimic ?
Barbara ! Susan întreabă de tine !
- Vrea să ştie dacă ai păţit ceva. - Sînt bine.
Mulţumesc că ai trecut pe aici, Susan.
Nu vreţi să stăm puţin de vorbă, d-le Rose ?
Bine.
Un moment. Am uitat ceva înăuntru.
Ce ?
- Pe Barbara. - Nu !
D-le Rose ! D-le Rose !
Nu !
Dumnezeule ! Doamna Rose !
Acum ce l-a mai apucat ?
Salut.
Am o surpriză pentru tine.
Eşti cu adevărat o scîrbă de om.
Uite cum facem.
Dacă spui că e al meu
poţi lua tot ce e în casa asta.
OK.
"E al meu."
Barbara ! Barbara, îmi pare rău ! Eşti în regulă ?
N-ai păţit nimic... ?
Ia te uită !
Sînt gata să te ajut..., dacă renunţi la casă.
Nu.
Atunci, vezi să nu strici marmura, cînd o să aterizezi.
Aşa e mai bine.
În sfîrşit..., o să te salvez, şi dacă vrei, şi dacă nu vrei.
Aşa n-o să reuşeşti.
E prea greu. O să te tragă şi pe tine.
O să reuşesc.
Oliver !
Am fost cît pe ce.
Nu-i nimic.
Cred că-l pot balansa, cît să ajung pînă la balustradă.
Stai ! Nu te mişca !
Am slăbit cablurile de susţinere. Voiam să ţi-l trîntesc în cap.
Mişto plan ţi-ai făcut.
Gavin ! Gavin !
- Gavin... - Uh, Susan, stai să parchez maşina !
Slavă Domnului că aţi ajuns ! Credeam că nu mai veniţi.
S-au blocat înauntru. Au înnebunit amîndoi !
Cred că am ajuns într-un punct, în care putem fi sinceri unul cu altul.
Să ştii că, în pofida a tot ce s-a întîmplat pînă acum...
eu te-am iubit dintotdeauna.
Ştiu.
Cu toate necazurile...
m-ai iubit şi tu, nu-i aşa ?
Nu vrei să răspunzi, Oliver ?
- Nu răspund ? - Nu. Bine. Intrăm.
Dumnezeule.
Oliver ! Barbara !
- Gavin ! - Gavin !
- Gavin, adu o scară ! - Bine !
Ştiam că o să scăpăm, pînă la urmă.
Gavin !
- Gavin ! - Gavin !
O să fie bine. Vezi alea două cabluri ?
Da.
Fiecare din ele poate ţine... cel puţin 100 de kilograme.
Venim acum !
Dumnezeule. Sînt morţi.
N-ai mai auzit aşa o poveste, aşa e ?
Ce concluzie se trage de aici ?
Alta decît să nu te căsătoreşti cu oameni cu care n-ai nimic în comun ?
Nu ştiu.
Poate doar atît:
"divorţ" şi "civilizat", sînt două cuvinte care se contrazic reciproc.
Poate că povestea asta m-a făcut să devin mult prea tradiţionalist.
Poate că nu e în firea noastră să fim căsătoriţi toată viaţa.
Însă părinţii mei asta au făcut.
63 de ani au trăit împreună.
Cîţiva dintre ei au fost chiar buni.
Deci, uite ce vreau să-ţi zic:
Am dat drumul la ceas acuma.
În ce-o priveşte pe soţia ta,
propunerea mea e să îi satisfaci toate pretenţiile, fără nici un regret.
Important e să scapi cît mai repede, ca să ai timp să-ţi reconstruieşti viaţa.
Ai înţeles ?
Sau...
poţi pleca de aici...
şi să te duci acasă,
şi să faci tot posibilul să găseşti
dragostea care v-a făcut să fiţi împreună de la bun început.
E vorba despre viaţa ta.
Gîndeşte-te bine.
Bună, ce făceai ? Vin acum acasă. Te iubesc.
Traducerea şi adaptarea: Florin C
Vă rugăm să evaluaţi această subtitrare la adresa www.osdb.link/3r6wd Ajuta alţi utilizatori să aleagă cele mai bune subtitrari