VRĂJITOARELE DIN EASTWICK
Nu e nevoie să vii, dacă nu vrei.
Nu, draga mea, vreau, dar am o mulţime de lucruri de făcut mai întâi.
Mamă, ce e asta ?
- Unt de arahide. - Cu mai ce ?
Unt de arahide şi jeleu.
- Ce fel de jeleu ? - De dovlecei.
- Cum merge ? - Bine, Walter.
Mi-ar plăcea să te angajăm permanent.
Şi mie, mai ales acum.
- S-a terminat divorţul ? - Da, astăzi. Mulţumesc.
Să ne gândim amândoi, poate găsim o soluţie.
Bine... Sus cornul !
Unu, doi, trei, patru...
Cinci, şase, şapte.
Ai fost minunată, Felicia. Mulţumim.
Îţi mulţumim că, deşi foarte ocupată, ţi-ai făcut timp să vii azi, aici.
Doamnelor şi domnilor, aplauze pentru cea mai remarcabilă
membră a municipalităţii, Felicia Alden !
Le mulţumesc şi copiilor, şi drei Spofford.
Văd că vom avea mult de lucru.
Astăzi, când valorile se dezintegrează şi morala dispare,
când copiii noştri sunt expuşi zilnic divorţului şi despărţirii părinţilor,
e plăcut să te gândeşti
la zilele când familii ca familia Lenox luptau împreună...
Acele valori, întruchipate de maiorul Lenox...
Ei au muncit toată viaţa,
pentru ca fiii lor să fie bine hrăniţi, îmbrăcaţi şi educaţi.
Familiile îndurau multe greutăţi...
dar îşi păstrau neştirbite cinstea, demnitatea şi credinţa în Dumnezeu.
Noi suntem aceiaşi, avem acelaşi trup şi suflet,
mâinile şi picioarele strămoşilor
care au luptat împotriva viciilor din zilele noastre.
Ce îi ţinea pe ei laolaltă ?
Ce îi făcea să fie uniţi, şi nu doar nişte indivizi dezbinaţi ?
Legătura care îi unea pe ei ne uneşte şi pe noi azi.
Ea a rezistat tuturor încercărilor
şi este adânc săpată în conştiinţa noastră...
Este dragostea nestrămutată pentru libertate.
Pentru ea, strămoşii noştri, colonişti care abia se puteau apăra,
au luptat în Războiul de Independenţă
împotriva celui mai puternic imperiu de atunci.
Din dragoste de libertate, cei veniţi înaintea noastră
au îmblânzit pustiul şi au îndurat greutăţile...
... au îmblânzit pustiul şi au îndurat greutăţi
care, uneori, au fost de nedescris.
... greutăţi care, uneori, au fost de nedescris.
Din dragoste faţă de libertate...
Hai odată !
Hai să mergem !
Libertatea nu trebuie considerată ca fiind ceva de la sine înţeles...
Intraţi ! Hai, Janey !
- Vă vine să credeţi că plouă ? - Nu.
- De azi-dimineaţă. - Măcar i-a închis gura lui Walter.
Acelaşi discurs plictisitor şi făţarnic.
Mă gândeam că nu mai termină. Mă rugam să se întâmple ceva.
- Şi eu mă gândeam la fel. - Chiar aşa ?
Eu mă gândeam că mai bine am fi leoarcă, să putem pleca.
- Chiar aşa ? - Da.
Şi a început să plouă.
E un mincinos şi un desfrânat. Merita asta.
Nu mă refer la Walter. Nu vi se pare ciudat că...
Că toate ne gândeam la acelaşi lucru ? Şi ce dacă ?
- N-o să ne invite David Letterman... - Ştiu, dar...
- Hai să bem ceva. - Bună idee, Janey, fetiţo !
- Şi la mine s-a dat săptămâna trecută. - Walter ?
- Nu suport nici să mă gândesc... - Nu renunţă uşor.
Era ziua în amiaza mare şi soţia lui era la trei metri de noi.
- Biata de ea. - Pe naiba, "biata" !
De ce acceptă ? Tipul e un adevărat nazist.
- Crezi că ei mai... Ştii tu... - Da.
Serios ?
Sper că are scula mai mare decât IQ-ul.
- O dată pe săptămână. Mi-a zis el. - Zău ?
Da. Altfel, cică începe ea să arunce cu obiecte...
Măcar cineva se alege cu ceva o dată pe săptămână.
Da, cu arsuri... Uit mereu câte calorii au astea.
Îţi rămân două minute pe buze şi toată viaţa pe şolduri.
Noroc !
Şi felicitări !
- Mulţumesc. - Aşa e, am uitat de divorţ.
- De azi, sunt o femeie liberă. - Bine ai venit printre noi !
Mulţumesc.
Iar încep. Nu sunt pregătită să fiu iar singură.
S-a terminat, scumpa mea. O să fie bine.
E un început, nu un sfârşit. Nu, Alex ?
Sigur.
- Şi ne avem una pe alta. - Ştiu...
Mai bea un pic.
Ai adus cărţile ?
- Nu. Trebuia ? - Am eu cărţi.
Atunci, să-i dăm drumul, doamnelor !
Tot mă simt ca şi cum l-aş înşela, chiar dacă doar mă gândesc...
Sukie, Monty te-a părăsit. Te-a lăsat cu cinci copii.
- Şase. Nu începe, Alex ! - Ce-i cu voi ?
O părăseşte bărbatul pentru că are prea mulţi copii ? Problema lui...
Judeci simplist.
Al tău te-a părăsit pentru că nu poţi să ai copii.
- Chiar că judeci simplist. - Vreau să spun că nu e vina ta.
Nu contează a cui e vina. Nu e chiar aşa de simplu.
Suntem prea tinere ca să ne încuiem şi să aruncăm cheia.
Nu e firesc. Ce facem cu noi ?
Ozzie a murit. L-am iubit, dar a murit.
O să-mi petrec veşnic seara de joi cu voi, la un pahar ?
Mie îmi plac serile de joi. Numai atunci mă pot relaxa şi eu.
Sigur. Împletim, facem macrameuri. Ce am făcut joia trecută ?
Am gătit mâncare chinezească afrodisiacă.
Extraordinar ! Foarte stimulativ. Nu ne relaxăm, ne ascundem.
- De ce anume ? - De Walter Neff.
Să-l ia dracu' pe Walter Neff, nu la el mă refer.
Bine... Pe cine trebuie să căutăm ?
Un tip drăguţ, care să ne placă.
Un tip deştept, cu care să poţi sta de vorbă.
Cu care să poţi fi tu însăţi.
Cineva care să vegheze asupra mea.
Gata.
M-am săturat de voi. La naiba !
Categoric, să nu fie din oraş.
Mai ales ţinând seama de ce avem în oraş...
Un străin... Ar fi interesant.
Un prinţ înalt şi brunet, călătorind sub povara unui blestem.
- În Eastwick ? - Un romantic.
Un prinţ străin, pe un cal negru.
Bine... Dacă tot e să fie al nostru, hai să mergem până la capăt.
Eastwick Înfiinţat în 1640. Populaţia: 7680
Să arate foarte bine.
Nu exagerat de bine. Să aibă ochi frumoşi.
Un funduleţ frumos.
Uriaş.
- Eu prefer unul mic. - Sigur, Janey.
Serios. Estetic vorbind, îl prefer mic.
Al lui Sam era uriaş, uneori nici nu mă descurcam.
Eu prefer ceva mediu. Dar cui îi pasă ?
Dacă funcţionează e bine.
E plăcut să ne gândim, dar nu ajunge să ţi-l doreşti ca să-l ai, nu ?
Nu !
Eu nu cred că bărbaţii sunt soluţia universală.
Atunci, de ce sfârşim mereu prin a vorbi despre ei ?
Bună dimineaţa, Felicia, Clyde...
Mulţumesc.
- Vrei să le iau eu ? - Le iau eu.
A cumpărat un tip vila Lenox.
- Alex, m-ai auzit ? - Da, de prima oară. Cine e ?
E din New York. Fără soţie, fără familie.
Le-a spus agenţilor imobiliari că îi trebuie spaţiu pentru piane.
Se pare că are multe piane.
- Câte piane poate să aibă un tip ? - Nu ştiu.
- Nu crezi că e cam ciudat şi bizar ? - Cum îl cheamă ?
- Şi asta e ciudat. - Ce e ciudat la numele lui ?
Mi-a spus cum îl cheamă, pentru articol, şi am uitat.
Aşa că l-am sunat şi iar am uitat. Nu uit eu aşa de uşor un nume.
Oricum, e ştirea zilei, ţinând seama de istoria locului...
- Mă întreb dacă ştie... - Habar n-am.
Cine e ? Clyde şi Felicia ?
Da.
Clyde ! Te sun eu mai târziu.
Am articolul pe teme culinare.
- Bună, Felicia. - Bună.
Plăcinta-cheeseburger ? Ţi-ai terminat articolul ?
Da. Prin oraş... Ai aici ruta. Poza e pe spate.
Încă lucrez la articolul despre deşeurile toxice.
Probabil îl termin după-amiază.
Plăcinta arată bine.
Ai auzit că a cumpărat cineva vila Lenox ?
E o clădire istorică. N-au dreptul să o vândă.
Eu nu pot să fac nimic...
Nu, eşti prea ocupat să scrii despre comisia de evaluare a cailor
şi despre ultima excursie a lui Herbie Prescott în Bermude.
Ce se va întâmpla cu păsările ? Spune-mi !
- Ce păsări ?! - Egretele argintii.
- Unde îşi vor face cuib ? - Nu ştiu.
Exact...
Felicia, ce s-a întâmplat ?
Iubito, nu e decât o casă. De ce eşti aşa de supărată ?
Am o presimţire, Clyde. Un sentiment cumplit.
Se întâmplă ceva... Ceva diabolic.
Ce mă bucur că se vând, dnă Biddle ! Mă gândeam că...
Nu se vând, ci s-au vândut. Pur şi simplu.
- Nu înţeleg. - Ştii cât ador făpturile acelea.
Ireale, dar desăvârşite.
Degetele de la mânuţe, de la picioruşe... Tare dulci.
Dar nimeni nu s-a prea uitat la ele, în ultimele luni.
Apoi, în dimineaţa asta,
a apărut din senin bărbatul acesta... atât de încântător...
Nu foarte frumos, dar... electrizant.
Ăsta e cuvântul. M-a electrizat. Mă uitam în ochii lui...
Mi-am surprins gânduri pe care nu le-am mai avut din vremea războiului.
Cred că... am şi roşit.
- Îţi închipui ? - Nu. Adică da. Şi ? A luat vreuna ?
Le-a cumpărat pe toate. Ce zici de asta ?
- Cine era ? Un turist ? - Nu. Tocmai a cumpărat vila Lenox.
Se mută acolo.
- Ţineţi minte cum îl cheamă ? - Da, îl cheamă...
Mi-a spus. Am notat.
Era un nume străin. Suna...
Îmi stă pe limbă, dar nu pot...
Nu ţi se pare diabolic ?
Ce e zgomotul ăsta ?
Nu ştiu.
Bravo !
- Le-a cumpărat pe toate ? - Da.
- Şi acum apare aici. - Îi face ochi dulci lui Jane.
- Şi interviul... Foarte ciudat. - Ce interviu ?
Nu ţi-am spus ? Aşa e, a fost după ce vorbisem cu tine.
L-au sunat de la ziar şi i-au cerut un interviu.
Despre renovarea casei.
A spus că acceptă cu plăcere şi a cerut să merg eu.
- De ce ? - Nu ştiu. Vrea să-l intervievez eu.
- Ştiu, dar cine e ? - Trebuie să aibă un nume.
- Doar că nu mi-l amintesc. - De ce să te ceară pe tine ?
Fiindcă mă pricep. Uneori, te porţi de parcă aş fi o proastă.
- A venit la mine, la magazin. - Cine e ? Cu ce se ocupă ?
Nu spun că eşti proastă. Dar de unde ştia cine e Sukie Ridgemont ?
- Nu ştiu. Nu ştiu nimic despre el. - A cumpărat vila Lenox pe loc.
- E din New York. - Da, dar avea un nume străin.
Ceva cu Van...
- Ce drăguţ ! - Sunt de la el. Cu un bilet personal.
- E doar iniţiala "D". - Da, începe cu "D".
- David ? - Nu ! Are şi un "R".
- Doberman ? - Nu.
- Drake ? - Nu.
- Daren ! - Nu, are şi un "L".
Y... D... R... L... Daryl ! Asta e.
- Van Horne ! - Da !
- Daryl Van Horne. - Ce nume e ăsta ?
Felicia !
Iubito ?
Clyde, iubitule, cred că mi-am rupt piciorul.
Pe mine mă cauţi ?
Mă căutai ? Sau e doar o coincidenţă fericită ?
- De fapt, eu... - Te uitai pe aici. Păcat !
N-ai văzut cumva vreo egretă argintie ?
- Nu. - Nici eu.
Nu că aş recunoaşte o egretă argintie, nici dacă m-aş uşura pe ea.
- Vrei să mănânci ceva ? - Cred că e cam târziu.
- Ca să luăm prânzul ? - Nu, ca să te uşurezi pe păsări.
- Daryl Van Horne. - Alexandra Medford.
Sculptoriţa din oraş. Cea care face păpuşele.
- Sunt doar nişte mici... - Da, mici.
Dar puternice... Pline de sevă. Potente.
Poţi să le simţi când le iei în mână. Am trimis câteva la New York.
Am un prieten acolo. Un tip extraordinar.
Are o galerie de artă. Voiam să aud ce părere are.
Fireşte că dimensiunea e greşită. Fă unele mai mari.
Dă-ţi frâu liber ! Fă-le mari !
Îţi place peştele ? Avem peşte la prânz.
- Interesant, nu ? - Da.
Fidel, aşa îl cheamă. Femeile îl adoră. Sunt nebune după el.
Are un mădular mare. Imens.
Vezi ? Iar vorbim despre dimensiuni... Poate e ceva tipic masculin.
Se spune că femeilor nu le pasă. Al meu e mediu. Tu ce zici ?
Despre ce ?
Pe femei le interesează lucruri diferite.
Asta e părerea mea. Ştiu că nu e în pas cu moda, dar la naiba !
Văd bărbaţi alergând, vârându-şi scula peste tot,
ca să se întâmple ceva.
Dar femeile sunt sursa... Singura putere.
Natura. Naşterea. Renaşterea. E un clişeu, desigur. Dar e adevărat.
De ce îmi spui toate astea ?
Pentru că eşti o femeie cinstită. Sunt şi eu cinstit cu tine.
Îmi plac femeile. Le admir.
Dar, dacă vrei să te tratez ca pe o proastă, asta o să fac.
Dar ce sens are ? Eşti inteligentă, Alex. Chiar mai mult decât atât.
Dar nici nu ştii asta, nu ? Cele mai multe femei nu ştiu.
- Eşti căsătorit ? - Bună întrebare !
Vezi ? Eşti deşteaptă.
Răspunsul e nu. Nu cred în asta.
E bine pentru bărbaţi, oribil pentru femei.
Ea moare, se sufocă. Am văzut cazuri.
Apoi bărbatul se plânge peste tot că trebuie să se culce cu o moartă,
deşi el a omorât-o.
- Unde e soţul tău ? - A murit.
Îmi pare rău, dar te numeri printre norocoase.
Când o femeie scapă de un bărbat sau un bărbat scapă de o femeie,
oricum s-ar întâmpla: prin deces, despărţire, divorţ, cei trei "D",
femeia înfloreşte, dă în pârg...
Ca florile... Ca fructele...
E coaptă ! Asta e femeia pe care o vreau.
Vrei să-mi vezi casa ?
Da.
În caz că vrea cineva să facă sport, piscina e lângă pian,
unde era înainte sala de dans.
- Interesantă formulă: sala de dans. - Una dintre preferatele mele.
Iar acolo... e biroul meu.
- Ăsta e dormitorul meu. - Aşa este.
Patul a fost al familiei Borgia. Trebuie să-l plăteşti cu sufletul,
dar ce dracu'... Merit şi eu puţin lux.
Trebuie să-ţi porţi singur de grijă.
Nimeni altcineva n-ar face asta pentru tine.
Ce îţi închipui că faci ?
Sunt cât pot de direct cu tine. M-am gândit că o să apreciezi asta.
Şi, oricum, îmi place una mică după prânz. Ce zici ?
- Încerci să mă seduci ? - Nici nu-mi trece prin cap aşa ceva !
Nu ţi-aş insulta inteligenţa cu un amănunt trivial cum e seducţia.
Dar mi-ar plăcea să ţi-o trag.
Trebuie să recunosc că îţi apreciez stilul direct.
Încerc să fiu şi eu cât pot de directă şi de sinceră cu tine.
Cred... De fapt, sunt convinsă că eşti bărbatul cel mai neatrăgător
pe care l-am cunoscut vreodată.
În puţinul timp petrecut cu tine, mi-ai demonstrat
toate trăsăturile infecte ale bărbatului,
ba chiar ai mai descoperit câteva noi.
Eşti respingător ca fizic şi retardat ca intelect.
Eşti imoral, vulgar, insensibil, egoist, prost...
N-ai bun-gust, n-ai simţul umorului şi miroşi urât.
Nu mă interesezi nici cât să-mi provoci silă.
Vrei să stai tu deasupra sau dedesubt ?
La revedere şi mulţumesc pentru prânzul minunat.
Dacă aşa simţi tu, asta e.
Aşa simţi tu ?
Cine eşti ?
Doar drăcuşorul tău cornut.
- Trebuie să mă duc acasă. - De ce, Alex ?
Nu te aşteaptă nimeni, nu ? Fetiţa îşi poartă singură de grijă.
O să mănânce ceva şi o să adoarmă făcându-şi temele, te asigur.
Iar curăţenia... Faci curat, mâine ai şi mai multă mizerie.
Faci paturile, trebuie să le faci şi mâine.
Speli vasele, mâine vei avea şi mai multe.
- Trebuie să pregătesc... - Cina ? O mănânci, nu ?
Ai făcut tot posibilul, Alex. Ai făcut pe nevasta, pe mama...
Banii pentru maşină, grădina, cusutul, macrameurile,
cafeaua de dimineaţă cu vecina, câteva păhărele,
câteva pastile,
psihanaliză şi...
Unde ai ajuns, Alex ?
Exact unde vreau şi mă descurc perfect.
Prefăcându-te că eşti altcineva ? Că eşti jumătate din ceea ce eşti ?
Cât mai poţi rezista aşa ?
Universul se dezvoltă, şi tu îl hrăneşti,
dar el nu te hrăneşte pe tine, nu ?
Trece prin tine, se scurge, se iroseşte.
Nu spun toţi că femeia e un gol ? În ea se scurge toată deşertăciunea.
Cât mai poţi să suporţi, Alex ? Cât mai suporţi până să explodezi ?
Stai întinsă pe pat, te uiţi în tavan, aşteptând să se întâmple ceva...
Ştiind tot timpul că îţi era sortit ceva mai bun.
Simţi asta. O doreşti.
Foloseşte-mă, Alex.
Foloseşte-mă. Umple-mă. Eu pot...
Lasă lucrurile să se întâmple. Nu mai aştepta. Timpul ucide tot.
Fă-o să se întâmple. Fă-o. Acum !
Stai acolo,
în biroul ăla absolut jalnic,
scriind despre bârfe,
în timp ce, chiar sub nasul tău, Cel Rău îşi face de cap.
Eşti un laş, Clyde.
N-ai niciun gram de moralitate.
Doamne ! Nici măcar bun-simţ.
Holocaust nuclear. Crimă ! Viol ! Apartheid !
Cuvintele astea nu înseamnă nimic pentru tine !
- E doar un ziar local. - E depravarea însăşi.
Eşti un ratat, Clyde. Ar trebui să te spânzure alături de ticălosul
care a cumpărat casa aia !
Cheamă sora !
Am dureri !
- Atunci, luaţi pastila. - Nu vreau.
- Arăt eu a om care v-ar otrăvi ? - Da !
- E un fel de Altzheimer ? - Nu, măduva e de vină.
Când se rupe un os,
particule mici de grăsime intră în sânge şi în vasele de pe creier.
Asta afectează comportamentul.
E isterică ! Zice lucruri pe care eu nu le ştiu. Habar n-am cum şi de unde...
- Măduva e de vină ? - Da. O să fie foarte supărată.
O să spună lucruri îngrozitoare. Va fi chiar puţin paranoică.
E absolut normal, o să-i treacă.
- Ce se întâmplă cu mine, Clyde ? - E în ordine, iubito.
Deschid gura şi ies cele mai ciudate chestii.
Ai trecut printr-o perioadă grea şi eşti obosită. Încearcă să dormi.
E ceva înăuntrul meu.
Ceva se târăşte prin mine.
Îl simt. E ceva malefic.
Aproape a ajuns.
Bună.
Tu ! În tine !
Jane, în sfârşit, ne întâlnim. Daryl Van Horne.
- Frişcă şi zahăr ? - Zahăr.
- Un cub sau două ? - Patru.
- Îţi place gustul dulce ? - În toate.
Sunt dependent de dulce. Zahăr, ciocolată, Coca-Cola.
Am un apetit de necontrolat... În toate privinţele.
Asta nu-ţi face bine.
Nu mă deranjează. Am o constituţie supranaturală. E ceva genetic.
Nu dau doi bani pe aiurelile despre starea sănătăţii.
Scuză-mi limbajul, dar ce dracu' ?
Văd tipi de 70 de ani care fac pe dracu' în patru să se menţină în formă.
Pentru ce ? Când mor, vreau să fiu bolnav, nu sănătos.
E un punct de vedere.
- Îţi creez o stare de tensiune ? - Da, Doamne !
Îmi pare rău. Nu ştiu de ce am spus asta.
Adevărul e cel mai bun.
E foarte adevărat.
Ce te aduce în Eastwick ?
- Facem conversaţie politicoasă. - Îmi pare rău...
Nu, nu mă deranjează.
Am venit în Eastwick pentru că m-a atras locul ăsta.
Trebuia să mă stabilesc undeva şi mi-a plăcut casa.
- Are o istorie, ştii... - Prostii.
Nu. E adevărat. Se spune că acolo erau arse vrăjitoarele.
Hocus-pocus !
Toată aiureala cu vrăjitoria, începând din secolul al XIV-lea,
a fost pornită de medici, ştiai ?
Încercau să scape de moaşe, la naşteri.
Asta erau cele mai multe dintre femeile arse: moaşe.
- Chiar aşa ? - Crede-mă.
Încă un exemplu de societate dominată profesional de bărbaţi,
care exploatează femeile pentru propriile lor scopuri egoiste.
Mari javre sunt bărbaţii, nu ?
Nu e nevoie să răspunzi. E adevărat. Le e teamă.
Li se înmoaie scula când dau de femei puternice. Şi ce fac ?
Le numesc vrăjitoare. Le ard pe rug,
le torturează până ce femeilor li se face frică.
Frică de ele însele, frică de bărbaţi. Şi pentru ce toate astea ?
De teamă să nu li se mai înmoaie...
Hai să cântăm ceva.
- Cânţi foarte frumos. - Nu mă compar cu tine.
Tu eşti o artistă. Intonaţie. Vibraţie. Extensie.
Mă crezi nebun, dar mă pricep la muzică.
E singurul lucru care mă face umil.
Nu afectat ?
Conducătorul cvartetului spune mereu că am o intonaţie afectată.
Ai precizie. Asta nu e afectare. Precizia e fundamentul pasiunii.
Pasiunea fără precizie e haos.
Uită-te la deget. Ce poziţie sublimă ! Îţi place să păstrezi tensiunea, nu ?
Cei mai mulţi bărbaţi n-o pot face, dar tu ai un calus minunat.
Mâna asta... Asta te dă înapoi. Nu te pricepi să ţii arcuşul.
Arcuşul ? De ce ?
Spiccato-ul tău sună ca marcato, iar legato ca nonlegato. Ucizi pasiunea.
Dă-i drumul. De ce o închizi în tine ?
Astea nu sunt doar note muzicale, sunt fraze. Strigăte omeneşti.
Înţeleg asta ! Şi exersez ! Exersez până îmi sângerează degetele !
Ştiu.
Şaisprezecimile alea din allegro nu-mi ies ! Nu pot !
- Ba da, poţi. - Nu, n-are rost.
Îmi lipseşte...
- Nu pot. - Ba poţi.
Nu, nu pot.
Ai încredere în mine.
Nu...
Încearcă...
Dă-ţi drumul. De ce te temi ? Ai multă pasiune în tine.
Dă-i frâu liber ! Pot să o primesc ! O vreau !
Da, da...
Asta e !
Acum relaxează-te. Respiră.
Nu te încorda. Aşa.
Simţi ! Ţine-o aşa ! Bucură-te !
Aşa ! Acum !
Aşa... Simţi ? Las-o să se scurgă peste tine, să te gâdile !
Bună !
- Bună ! V-a fost dor de mine ? - Da !
Şi mie.
- Îţi place păpuşa mea ? - E drăguţă.
- Vreţi să ascultaţi nişte casete ? - Da !
Alex ?
- Aici sunt ! - Duceţi-vă cu Carol.
Hai să mergem.
- Ce e asta ? - Sukie, o să întârziem.
Ţi-am lăsat numărul pe frigider.
- Dar nu te-ai îmbrăcat. - Nu sunt goală.
- Nu pot să cred ! - Nici eu !
Dar îţi jur, de-abia am putut merge vreo două zile.
Are un penis uluitor ! Se îndoaie invers.
- Cum adică ? Stai puţin ! Cum ? - Aşa !
- Eşti groaznică. - Nu sunt, mă simt grozav !
Bine. Dacă te-ai culcat cu el...
Nu e numai asta ! E ca şi cum m-ar cunoaşte !
Nu doar pe mine, ci totul ! Şi abia aştept să-l cunoşti şi tu !
Abia aştept să-l cunoască şi Jane. O să-i placă la nebunie !
- Janney, tu eşti ? - Sukie, Alexandra...
- Ai venit în chip de instalator ? - Nu, n-am avut timp să mă schimb.
- Tu ce scuză ai ? - N-am nevoie de scuze.
- Am fost invitată. - Şi eu.
- Bună ! - Iubitule !
Aici eraţi.
- Bună. Am întârziat ? - Deloc.
Credeam că jucăm simplu.
- Tu nu joci tenis. - Acum joc.
Sukie... Ne întâlnim, în sfârşit.
- Bună. Îmi pare bine... - Stai să mă uit în ochii tăi.
- Ce fiinţă roditoare eşti !
Citesc zdreanţa aia de ziar. Eşti un geniu. Te iroseşti.
Mărgăritare aruncate la porci.
Când îmi iei interviul ? Ador interviurile.
- Sunt aşa de intime... - Când spui tu.
Numai noi doi, tete-a-tete, adânciţi în ale noastre...
Da ! Dar nu azi.
Azi jucăm tenis. Sunteţi gata, doamnelor ?
Ce zi !
Ăsta e parfumul tău ?
Dublă greşeală !
Nu sunt nici oarbă, nici surdă ! Nu e nevoie să ţipi !
Bine, aici suntem toţi prieteni. Să jucăm corect.
- Eu joc mereu corect ! 0-40, Jane ! - Bine...
- Bine ?! - Da, dar nu le lăsa...
- Ce vrei să spui ? - Nu le lăsa să te tulbure.
Încearcă să te enerveze. Să-i dăm drumul.
Iartă-mă, iubitule. Mi-am pierdut capul.
Greşeală !
A mea e !
Nu cade !
- Bine, hai.... - Game-ul nostru. Serveşte Sukie.
Opreşte-te !
Bravo, Daryl !
Jane !
Maleficio !
E tare. Ce e ?
Rom, coniac, votcă, acid...
Glumesc.
Nu mă deranjează. Drogurile n-au niciun efect asupra mea.
Nici alcoolul.
- Aşa e. E plictisitor, dar adevărat. - Interesant.
O să mă seduci şi pe mine ?
Da.
Cum ?
Nu ştiu.
Te avertizez, rămân uşor gravidă.
Rămân gravidă tot timpul.
Şi dacă îţi împrumut peria de dinţi...
O să ţin minte.
- Nu te deranjează ? - Nu.
- Nu eşti ca alţi bărbaţi, nu ? - Nu sunt.
Cei mai mulţi, ca soţul meu, încearcă să aibă totul sub control.
Se prefac că totul e firesc.
Sunt întotdeauna raţionali, au explicaţii pentru orice.
Bărbaţii au nevoie de asta, nu ?
Trebuie să simtă că totul e stabil. Şi lumea nu e chiar aşa.
Precis nu e, cu voi trei în preajmă.
Nu cred că noi...
Nu suntem foarte diferite de alte femei. Femeile sunt mai naturale, nu ?
Şi natura e iraţională, orice ar spune manualele de ştiinţă.
Aşa că nu mă deranjează.
- Ce nu te deranjează ? - Când se întâmplă lucruri aparte.
E firesc, pentru că şi lumea e un loc aparte.
- Şi tu eşti o persoană aparte. - Mulţumesc.
- Mi-ar plăcea să fiu femeie. - Chiar aşa ? De ce ?
Uite ce puteţi face cu trupurile voastre...
Faceţi copii, faceţi lapte cu care să-i hrăniţi.
Dacă aş putea face asta...
Cine eşti tu, de fapt ?
Oricine vrei tu să fiu.
Uite ce pot face ! Şi sunt fiinţe umane.
Când eşti copil, nu înţelegi nimic. Şi totul e confuz.
Crezi că vei creşte şi totul va avea un sens,
dar când creşti, continui să aştepţi ziua...
Crezi că vine vreodată ?
Totul începe când deschizi ochii şi înţelegi ce îţi rezervă viitorul.
Şi ce vezi când deschizi ochii ?
Viaţa e scurtă, nu ? Uneori, mă uit în oglindă
şi văd cum totul se dezintegrează, din ce în ce mai repede.
Eu văd întotdeauna şerpi. Sute de şerpi, târându-se pe mine.
Şi eu dispar, nu mai sunt acolo.
Nu mă deranjează că viaţa e scurtă, că îmbătrânesc sau că dispar.
Durerea mă sperie.
Nu ştiu de ce trebuie să existe atâta durere...
Da...
Noi nu facem cărţile, ci doar profităm de ocazii.
Târfe.
Târfe !
- Târfe... - Stai jos.
Uitaţi-vă în jur !
Vedeţi ce se întâmplă ?
Chiar în oraşul nostru ! În casele noastre !
Ştiţi la cine mă refer ! Ştiţi !
Ştiţi ce se petrece în casa aia ! Acolo sunt vicii şi perversiuni !
Neruşinare ! Se zbenguiesc cu diavolul ăla !
N-are nimic. E bolnavă doar.
Nu ! Drogurile vor urma ! Crimă ! Viol !
Incest ! Afrodisiace !
Penisuri de plastic ! Sex anal !
- Ascultaţi-mă ! - Îmi cer scuze !
- Hai acasă, Felicia. - Una dintre ele e angajata ta, Clyde !
Asta nu priveşte pe nimeni, Felicia.
- Priveşte pe toată lumea ! - Hai să mergem.
A existat un Paradis odată, şi în el a intrat un şarpe.
Pentru Dumnezeu, Felicia, încetează. Te rog !
Clyde, n-am nimic împotriva unei partide sănătoase de sex.
Dar aici e un pericol.
Cineva trebuie să facă ceva.
Opriţi-vă !
Să scăpăm de partituri.
Hai, lăsaţi-le deoparte ! Aruncaţi-le !
Aşa ! Acum închideţi cu toţii ochii...
Respiraţi adânc. Daţi afară tot aerul.
Acum o să ne luăm instrumentele...
Număr până la patru şi o să cântăm de o să ne iasă untul.
Unu, doi, trei, patru...
Aşa, relaxaţi-vă.
Aşa... Uşor... Bravo ! Bine.
Zâmbiţi. Hai, zâmbeşte, Martha !
Aşa ! E amuzant. E simplu.
E floare la ureche... Aşa...
Lăsaţi-o să curgă peste voi.
Acum lăsaţi-o să vă gâdile...
Aţi prins ritmul. Hai !
V-a intrat în sânge.
Bravo ! Aşa !
Vedeţi că puteţi ? Nu vă simţiţi grozav ! Plutiţi !
Astea nu sunt fraze, sunt strigăte omeneşti !
Cu strat dublu de ciocolată. Sunt extraordinare.
Salut.
Mă scuzaţi.
Scandaluri la casa Lenox
Cumperi ziarul sau nu ?
Târfă !
- Ce-ai spus ? - Ai auzit-o.
Nu poartă sutien.
Cum ai putut să faci asta ?
N-am dat niciun nume, numai pe al lui Van Horne.
Nici nu ştii ce se întâmplă acolo.
Tot oraşul vorbeşte despre tine şi despre prietenele tale.
- Nu e corect. Şi nici adevărat. - Nu, nu.
Nu, a inundat mlaştinile şi a distrus habitatul păsărilor.
A modificat o clădire istorică
şi oraşul îl dă în judecată pentru două milioane.
Şi eu ? Cum ai putut să-mi faci asta ? Muncesc din greu şi scriu bine.
- Ştii asta. - Bine, Sukie...
- Uite... - Ce e ?
Nu e ziarul meu, doar ştii.
Felicia a fost, nu ?
E foarte bolnavă, Sukie. Trece printr-o perioadă grea.
Nu ştiu ce să fac. Vreau s-o consulte un doctor...
Nu un doctor, ci... un doctor.
Am fost colegi de liceu.
Era o partidă bună.
De la accident, nu mai e aceeaşi. Iar acum...
Îmi pare rău, Clyde.
- Ce fac ? - Mă dai afară.
Toate lucrurile astea îngrozitoare pe care le spune...
Nu sunt adevărate, nu ?
- Cred că n-ar trebui să ne mai vedem. - Să nu exagerăm.
- Cred că aşa ar trebui. - E un oraş mic, Daryl.
Dar n-am făcut nimic... De ce să nu ne mai întâlnim ?
- Clyde spune că Felicia are viziuni. - De ce mereu femeile au viziuni ?
Spune că vede diavolul în Eastwick.
Tu, dacă ai fi diavolul, ai veni în Eastwick ?
Nu ştiu... Biata Felicia !
Biata Felicia ?!
A vorbit cu mamele elevilor mei şi 12 dintre ei s-au retras.
Eu mi-am pierdut slujba. Lumea îi spune lui Carol că mama ei e perversă.
Pe tine te dau în judecată ca să le plăteşti nu ştiu câte milioane.
Da, e neplăcut...
Femeia asta ţine morţiş la morala ei medievală.
Sukie are dreptate. Ar trebui să încetăm.
- Să înceteze ea. - Nu vorbiţi serios ! Suntem o familie.
Doar o vreme, până se mai liniştesc lucrurile.
N-o lăsa să te supere. Ia o cireaşă.
Îţi spun eu, la "Skyler's" vând materiale pornografice.
În văzul tuturor. Pe rafturi.
Se uită copiii...
Ziua în amiaza mare.
Nu înţeleg niciun cuvânt din ce spui.
Stau la coadă...
- Murdărie... Ziua în amiaza mare. - Aşa e.
Azi a făcut o scenă la "Skyler's". Le smulgea copiilor revistele din mână
şi îi gonea din magazin.
Cred că are dureri. Şi Clyde, la fel. S-a apucat iar de băut.
E dereglată. E oribil să mă atace prin copilul meu.
- Am putea să o ajutăm. - Punându-i capăt chinului.
- Nu, Jane. - Au noroc că se au unul pe celălalt.
Dacă nu apreciază asta, nu mi-e deloc milă de ei.
Ţie ţi-e uşor să vorbeşti. Tu n-ai copii. N-ai familie.
Voi sunteţi familia mea. Nu vreau să vă pierd.
Nu suport să vă văd supărate.
Nu ştiţi cât rău îmi face.
Aş vrea s-o văd că dispare.
Mai ia o cireaşă.
Încearcă să pătrundă în mine. Să mă folosească.
Şi de femeile alea se foloseşte...
Vrea să intre în noi. Să ne ia toată bunătatea.
Vrea să intre în mine, Clyde.
Ca un bărbat. Încolo şi încoace.
Dumnezeu ne-a plămădit ca imagine a bunătăţii. Uite ce-am ajuns.
Nişte fiare dezlănţuite... Devorăm Pământul şi ne mâncăm între noi.
Mâncăm, mâncăm...
Uşor... Linişteşte-te, Felicia !
Ştiu cine e, Clyde.
Mai luaţi o cireaşă.
Felicia, ce ai mâncat ?
Bietele femei. Trebuie să le previn.
O să se înmulţească, Clyde. O să-şi sporească numărul.
Femeile alea o să-i nască fii.
O să le ia dragostea şi o să continue să distrugă Pământul cu ea.
E cazul să încheiem aici.
- Nu-mi vine să cred. - Ştiu.
Îl cunosc, Alex. N-ar putea face aşa ceva.
- Iubito, nu... - Alex, nu pricepi ? Doamne !
- Ce să pricep ? - Noi... Discuţiile de astă-noapte.
Au fost doar discuţii. Doar vorbe.
Ba nu, ele fac lucrurile să se întâmple. Noi le facem.
- Noi n-am avut nicio legătură ! - Ba da !
- Ar trebui să vorbim cu Daryl... - De ce să facem tot ce spune el ?
- Ce-i cu noi ? - Are dreptate, Jane.
- Nu te lua de mine. - Apare un tip şi nimic nu mai contează.
- N-am spus asta... - Ce proastă eşti, Jane !
- Nu e vorba de Daryl, ci de noi. - Ziceam să-l sunăm.
- Nu mai gândi cu ce ai între picioare ! - Ticăloaso !
- Alex, nu face asta. - Taci, Sukie !
M-a sunat cineva ?
- Alo ? - Bună.
- Daryl ? - Da. Mă mai ţii minte ?
Ce mai faci ?
Mă descurc. Ce vrei ?
Nimic, am sunat să văd ce mai faci.
Să văd ce se mai întâmplă.
Sunt bine.
Voiam doar... să văd ce mai faci...
Să văd dacă eşti bine.
Să mă asigur că nu te copleşeşte dorinţa de a mă vedea.
Poate ţi-e dor de mine şi ţi-e jenă să mă suni,
aşa că m-am gândit să te sun eu.
Aşa poţi să te simţi superioară, dar ne putem vedea.
- Ce părere ai ? - Nu mă simt superioară.
Mă simt îngrozitor.
Şi eu.
Dacă ne simţim amândoi îngrozitor, nu putem face ceva ?
Ce se întâmplă ? Nu mă sună nimeni. Nu vine nimeni pe la mine.
Cred că avem nevoie de timp, bine ?
Nu, nu e bine, Alex. Nu înţeleg.
A murit cineva, Daryl. Felicia e moartă !
Da... Oamenii mai şi mor. Ştii că era într-o stare proastă.
Ce legătură are cu noi ?
Nu pot să vorbesc cu tine. Nu mă mai suna, nu pot...
Nu închide ! Nu face asta, Alex ! Nu e corect !
La mulţi ani !
Nu e ziua mea.
- Nu ? Eşti sigură ? - Da.
Ce contează ? La mulţi ani, oricum.
Astea sunt fructele mele preferate.
Nu le pot primi, Daryl.
Mi-au îngheţat toate alea...
Nu te pot invita să intri, îmi pare rău.
Nici măcar puţin ? Doar să mă usuc, să vorbesc cu copiii.
Nu, trebuie să pleci. Acum !
Nu pot nici să te văd, nici să vorbesc cu tine. Îmi pare rău, nu pot.
Jane ?
- Dnă Spofford ? - Ce am ?
Nimic. Sunteţi însărcinată.
- Ce ? - În trei sau patru săptămâni.
- Sunteţi sigură ? - Da.
Credeam că am ceva... rău. Chiar sunteţi sigură ?
Doriţi un alt doctor ? Vă putem recomanda pe cineva.
Nu, nu... Mulţumesc mult.
Dnă Spofford, hainele !
Crezi că se întâmplă vreodată ?
Deschizi ochii şi înţelegi ce îţi rezervă viitorul.
Şi ce vezi când deschizi ochii ?
Vreau să-i fac o surpriză.
Viaţa e scurtă, nu ? Mă uit în oglindă şi văd totul
dezintegrându-se din ce în ce mai repede.
Viaţa e scurtă, nu ?
Uneori, mă uit în oglindă
şi văd totul dezintegrându-se din ce în ce mai repede.
Viaţa e scurtă, nu ? Uneori, mă uit în oglindă...
Eu văd tot timpul sute de şerpi, târându-se pe mine...
Şi eu dispar... nu mai sunt acolo !
Alex !
Eu văd tot timpul sute de şerpi... târându-se pe mine...
Şi eu dispar... nu mai sunt acolo.
Alex, eu sunt.
Eu sunt, nu te mai gândi ! Uită-te la mine !
Nu te mai gândi... Aşa...
Durerea mă înspăimântă.
Nu ştiu de ce trebuie să existe atâta durere.
Nu ştiu de ce trebuie să existe atâta durere...
Putem să stăm de vorbă ?
Mai are încă hemoragie. I-am redus-o, dar...
O să-şi revină ?
Dacă am şti care e problema, am avea o şansă.
- Putem să o vedem ? - Încă are dureri mari.
Nu-i pot da nimic până nu ştim ce are... Bine, duceţi-vă !
Scumpo, doctorul spune că o să te faci bine.
El nu ştie ce se întâmplă.
Uşurel...
Sunt însărcinată.
Şi eu.
Alex ?
Ticălosul !
- Te rog, fă-l să se oprească ! - Da, draga mea.
La o parte, Fidel.
Daryl !
Alex ?
- Nu mă lua cu "Alex". - Ce surpriză plăcută ! Ce faci ?
Ce naiba crezi că faci ? Ce faci ?
Puţină gospodărie.
Am trimis cămăşile la curăţătorie, dar au venit făcute bucăţi.
E un oraş mic. Nu sunt destui asiatici. Fidel nu se pricepe la aşa ceva.
Trebuie să mă descurc singur.
Nu mă refer la rufele tale afurisite, ci la Sukie, la Jane şi la mine.
Nu vă merge prea bine, nu ?
- Sukie e foarte bolnavă. - Da...
- Îmi pare rău să aud asta. - Atunci, fă ceva !
Eu ? Ce pot eu să fac ?
- N-are nicio legătură cu mine. - Ba are, ştii asta !
Nu ştiu. Ştiu doar că eram prieteni şi a doua zi mi-aţi dat cu tifla.
Asta e tot ce ştiu.
Eram tot ce v-aţi dorit şi apoi n-aţi mai avut timp de mine !
Sukie ar putea să moară, nu înţelegi ?
- N-am ce face. - Ba da ! Nu mă minţi !
M-aţi părăsit. Aveam o înţelegere.
- Ăsta nu e motiv... - Ba da ! M-aţi scos din sărite !
Ce trebuia să fac ? Să rabd ca un bărbat ?
V-am dat tot ce aveam, mai mult decât aţi primit vreodată.
Şi cu ce m-am ales ? Cu mulţumiri ? Cu recunoştinţă ?
Nu, cu tifla !
Lasă prostiile ! Ce vrei de la noi ?
Vreau să-mi spele cineva cămăşile !
Vreau să-mi dea cineva atenţie ! Să fiu respectat !
Să aibă cineva grijă şi de mine ! Ce zici ?
Ce vreau ? Iisuse !
Ce vrea orice bărbat ! Puţină afecţiune.
Puţină încredere.
La naiba ! Tot ce am făcut a fost pentru voi.
M-am înşelat. Hai ! Întoarceţi-vă la vieţile voastre jalnice !
Să mă ia naiba dacă îmi pasă cât de cât.
Dacă asta vreţi, asta o să aveţi !
Nu sunteţi singurele trei femei de pe lumea asta, să ştiţi !
Faci rău oamenilor, Daryl.
A fost grozav ce ai făcut pentru noi.
Dar nu-ţi poţi folosi puterea ca să le faci rău altora.
- Nu înţelegi ? - Nu.
Vreau doar să-mi recapăt familia.
Tu, Sukie şi Jane.
N-aş putea să-i fac niciun rău lui Sukie.
Şi niciuneia dintre voi. Cum aş putea ? Vă iubesc.
- Tu nu ştii ce e dragostea. - Aş putea învăţa... de la voi.
Cât de greu poate fi ?
Hai să nu ne certăm, Alex. N-aveţi cum să câştigaţi.
Şi nici n-aţi avea la ce să vă întoarceţi, dacă aţi câştiga.
Nu putem să uităm totul şi să fim prieteni ?
Vezi ? Nu e drăguţ ?
Spune-mi adevărul. Ţi-a fost un pic dor de mine, nu ?
Da.
Să ne sărutăm şi să rezolvăm situaţia. Ce zici ?
Ce-o să ne facem cu tine ?
S-a oprit.
Iubito, arăţi perfect !
Bună.
- Arăţi minunat ! - Mulţumesc.
- Te simţi mai bine ? - Mult mai bine. Totul va fi mai bine.
Fidel, mergem în oraş.
Doamnelor le e poftă de covrigi şi de îngheţată.
Pe curând !
De trei ori...
Aş vrea 12 covrigi, o livră de somon şi... Ce fel de îngheţată aveţi ?
Nu avem îngheţată. S-a stricat congelatorul.
Nu aveţi îngheţată... Atunci, iau pâinea şi peştele.
- Nu prea seamănă cu el. - Nu e nevoie să fie leit. Ştim cine e.
Trebuia să-i facem puţin păr, aşa e cam caraghios, chel...
- N-o să-l doară, nu ? - Nu. Vrem doar să-l alungăm.
Nu au îngheţată. Imaginează-ţi...
Mă duc să văd dacă găsesc. Tu du-te la cumpărături.
Eu am spus: Un prinţ înalt, brunet, călătorind sub povara unui blestem.
-Un tip simpatic. -Cu care să poţi sta de vorbă.
Bună dimineaţa.
- Nişte îngheţată de fistic. Asta e ? - Da.
Şi cu fulgi de ciocolată.
- Vă simţiţi bine ? - Nu. Piciorul !
Iisuse ! Ce-i asta ?
Ce s-a întâmplat ?
Aveţi un atac de cord ?
Fetelor !
Ce faceţi ?
Ilie a plecat către Muntele Domnului.
Domnul a abătut cel mai puternic vânt asupra muntelui şi l-a sfărâmat,
împrăştiind stâncile în faţa Sa.
Dar Dumnezeu nu sălăşluieşte în vânt...
Mă scuzaţi.
Am nişte necazuri.
Necazuri acasă...
O mică problemă de familie.
N-aveţi de ce să vă alarmaţi.
O mică... problemă femeiască.
Nu le daţi atenţie. E un truc ieftin.
Oricine poate să-l facă. Chiar eu le-am învăţat.
Ce ticăloase nerecunoscătoare, nu ?
Vreau să vă întreb ceva. Veniţi toţi la biserică.
Credeţi că Dumnezeu ştia ce face când a creat femeia ?
Serios... Vreau să ştiu !
Sau credeţi că a fost o altă greşeală minoră a Lui ?
Precum mareele ? Cutremurele ? Inundaţiile ?
Credeţi că şi femeile sunt la fel ?
Ce s-a întâmplat ?
Nu credeţi că şi Dumnezeu mai greşeşte ?
Bineînţeles că da !
Cu toţii greşim.
Fireşte când greşim noi, ei spun că e diavolul.
Când greşeşte Dumnezeu, natura e de vină.
Ce credeţi ? Femeile sunt o greşeală ?
Sau a făcut-o intenţionat ? Chiar vreau să ştiu !
Dacă e o greşeală, poate facem ceva ! Găsim un tratament !
Inventăm un vaccin.
Ne formăm un sistem imunitar.
Facem mişcare...
Douăzeci de flotări zilnic şi nu mai eşti afectat de femei !
Niciodată !
Asta a fost.
- De unde ştim dacă a mers ? - Aşteptăm şi vedem.
Uitaţi-vă ce e aici !
- Pentru orice eventualitate... - Bine.
Păpuşa.
Jane !
Jane, râzi !
După 18 luni
Vino încoace !
Hai, copilaş !
Hai, puişorule !
Ce băieţei mari !
Uită-te la Fidel. Ce ţi-a adus ?
- Janey, termină ! - Ce e ?
- Încetează ! - Pot să mă gândesc la el, dacă vreau.
- Nu când suntem toate trei. - Ştiu, dar ce să fac ? Mi-e dor de el.
- Aşa e. Şi vouă, recunoaşteţi... - Bine, recunoaştem.
Îl vrei înapoi ?
Uşurel ! Doar nu vrem să vină toată casa aici...
Aşa, bravo !
O să ne descurcăm grozav.
Veniţi la tăticul şi daţi-i un pupic.
Hai, băieţeii mei... Aşa... Veniţi la tăticul !
Aşa...
Hai, doamnelor...
SupRip by Driv3r www.titrări.ro