Sprijină-ne şi să devină membru VIP pentru a elimina toate anunţurile www.OpenSubtitles.org
Subtitrare Extrasă de pe DVD de aNDy aka BloodEM
În parte, povestea asta e o legendă, dar un lucru e sigur...
Când cetăţenii revoltaţi au distrus Bastilia,
au descoperit în registre o notă misterioasă:
"prizonierul 64389000,
omul cu masca de fier".
Încă n-ai murit?
*** OMUL CU MASCA DE FIER ***
Aramis!
Aramis! Porthos e...
Îmi cer scuze, dragelor. V-ar fi plăcut.
- O are cât a unui măgar. - Şi tu la fel.
Da? Doarme de atâta timp, că am şi uitat.
Plecaţi! Lăsaţi-I în pace pe Sfinţia sa!
Vă aduc mâine, când o să fie mai vesel. Duceţi-vă, doamnelor!
Nu te mai ruga şi chefuieşte cu mine, Aramis!
Vreau să mă înveselesc.
Sunt bătrân şi slab, neputincios.
Porthos!
- Mă rog. - Asta am spus şi eu.
Eşti şi surd? Orb sigur eşti, pentru că dacă ai fi văzut
sânii care tocmai au plecat, ai fi avut lacrimi în ochi.
Viaţa nu se limitează doar la o pereche de sâni.
Serios?
Aramis!
Spune-mi un singur lucru. Un singur lucru mai sublim,
decât un sfârc roz, rotofei, între buze
şi îţi construiesc o catedrală.
- lertarea. - lertarea?
lartă-mă!
Sunt iertat?
lertarea ta nu e mai dulce decât sfârcul rotofei.
Nu înţelegi? Încerc să mă rog!
Mereu te rogi!
D'Artagnan!
Ce mai faci, tinere prieten?
Ai întrerupt o discuţie teologică.
- Văd. - Bine ai venit! la loc!
Aş vrea să pot rămâne, dar sunt aici în misiune. Regele vrea să te vadă.
Încă îI slujeşti cu credinţă,
deşi oamenii îi mânjesc blazonul cu ouă stricate.
D'Artagnan, uită-te la tine!
Arăţi atât de tânăr, iar eu mă simt atât de bătrân!
Regele te-a chemat imediat.
- Unu pentru toţi, d'Artagnan. - Toţi pentru unu.
Cu toţii am fost muşchetari cândva.
Oare ce face Athos?
Linişteşte-te, Raoul! Doar eşti fiul meu.
Cum ţi-ar putea rezista o femeie?
Când o s-o ceri?
Azi, când sosim sau la plecare.
Dacă stau să mă gândesc, mă apucă zăpăceala.
Asta o să te ajute?
Inelul mamei.
- Nu pot să-I iau. E al tău. - A murit dăruindu-mi-te pe tine.
Vreau să mor ştiind că e pe degetul femeii iubite de fiul meu.
Du-te şi adu-ţi logodnica!
Maiestate, atacul va începe în zori.
Nu! Nu-i subestimaţi pe flămânzi.
Trupele o să fie despărţite de grup aici. Mutaţi-vă aici şi aici.
Îi vom copleşi numeric. Trimiteţi planul!
Maiestate, fiind consilierii dv., considerăm că e...
De datoria noastră.
E de datoria noastră să vă informăm că sunt revolte în Paris.
Revolte? Parisul e cel mai frumos oraş din lume.
De ce ar simţi supuşii mei altceva decât mândrie şi mulţumire?
Da, Maiestate. Sunt sigur că sunt mândri şi mulţumiţi.
Dar sunt şi morţi de foame.
Dacă am distribui din mâncarea rezervată armatei,
am avea timp să mai adunăm.
Părinte Aramis, Maiestatea sa are necazuri cu iezuiţii.
Au declarat că războaiele Maiestăţii sale sunt nedrepte
şi o sursă de foamete.
Maiestatea sa ar trebui să discute cu liderul lor.
Dar cine e? Nimeni nu poate ţine un secret mai bine că iezuiţii.
- Aramis. - Maiestate!
Eşti preot, dar ai fost cândva muşchetar.
Eu, ca şi tata, ţi-am încredinţat cele mai grele misiuni.
Vreau să-I găseşti pe liderul secret al iezuiţilor.
Şi atunci vreau să-I ucizi, pentru Dumnezeu şi Franţa.
Ştiu că e o cerere îngrozitoare, mai ales pentru un preot.
Poţi accepta misiunea şi s-o păstrezi secretă?
Când voi afla cine e rebelul iezuit,
îi voi ucide şi pe el, şi pe cel care I-a turnat.
Un muşchetar nu se schimbă niciodată, nu?
În legătură cu revoltele...
Avem provizii în port. Împărţiţi-le!
Dar mâncarea aceea se strică, de aceea n-a fost trimisă armatei.
- Atunci, grăbiţi-vă! - Excelentă idee, Maiestate!
Uită-te la cusătura hainei ei! Nu arăta magnific?
Nu la fel de magnific ca tine.
Cine e?
Raoul, fiul lui Athos.
Francois, poate ţie îţi plac tinerii soldaţi,
dar eu mă refer la frumuseţea de lângă el.
O cheamă Christine.
Maiestate!
Ce mai e, d'Artagnan? Asasini care cad din cer?
N- am fost informat de jocul cu porcul.
D'Artagnan, priveşte-i pe oamenii aceştia! Te admiră, se tem de tine.
Marele d'Artagnan mă veghează.
Cine ar fi atât de prost încât să încerce să-mi facă ceva?
Lama unui prost e mai ascuţită decât mintea sa.
Să jucăm un joc!
Să ne prefacem că eu sunt regele şi tu eşti căpitanul muşchetarilor.
Poartă-te de parcă dorinţa mea ar fi poruncă.
Dorinţa mea, d'Artagnan, e să mă distrez.
Asta ar trebui să faci şi tu.
Christine, de când am sosit... Nu, mulţumesc.
- Raoul! - D'Artagnan!
Căpitane, ţi-o prezint pe Christine Bellefort!
Încântat.
D'Artagnan e cel mai bun prieten al tatălui meu.
Sunt onorat că mi-ai îndeplinit dorinţa
de a luptă alături de muşchetari, ca tine şi că tatăI meu.
Onoarea e a mea.
- Unu pentru toţi. - Toţi pentru unu.
- Te iubesc! - Şi eu te iubesc, Raoul!
N- o să fiu niciodată bogat, dar ai parte de inima mea.
Atunci, sunt mai bogată decât regele.
Vreau să-ţi ofer ceva...
Am organizat un concurs al isteţimii şi agilităţii.
lată unicornul nostru!
Cine îI prinde îi va cuceri comorile.
Să înceapă vânătoarea! Porniţi!
Pandantivul va fi al tău!
Christine, nu?
Ar părea imposibil, dar agitaţia vânătorii te face şi mai frumoasă.
Mulţumesc, sire.
Roşeşti. Nu vrei să fii frumoasă pentru regele tău?
Nu, sire. Adică da, desigur.
- Sunteţi... - Nu-i nimic.
Nu eşti obişnuită cu locurile.
E un neajuns ce se poate îndrepta cu uşurinţă.
Ai fi o doamnă de companie foarte potrivită.
Maiestatea sa e foarte, foarte amabil.
Dar sunt logodită cu Raoul.
Sau voi fi, după ce mă cere în căsătorie.
Preferi un soldat care nici nu te-a cerut, în locul regelui?
Nu pot fi credincioasă decât inimii mele.
Dar cât de credincioasă ţi-e inima?
Aşteaptă, Christine!
- Christine! - Raoul!
Hrăneşte-ţi poporul!
lezuiţi.
Cheamă un general!
Maiestatea sa doreşte să vă vorbească.
Maiestate!
Am auzit că azi i-ai salvat viaţa fiului meu.
Dumnezeu a fost bun cu noi, Maiestate.
- Nu eşti rănit? - Nu, doamnă.
Asta e bine.
Raoul şi-a retras cererea de a se înrola la muşchetari.
- D'Artagnan! - Cânţi mai bine.
- A trecut atâta vreme! - Aşa e, prietene.
- Cu ce ocazie pe aici? - Cum spuneai, a trecut multă vreme.
Marele d'Artagnan trebuie să primească cel mai bun vin.
Dacă marele Athos îI oferă, marele d'Artagnan trebuie să bea.
Îmi pare rău că n-am mai trecut pe la tine, prietene.
Eşti şeful gărzilor regelui. Cred că eşti destul de ocupat.
Mai ales cu regele ăsta.
Tot ar fi trebuit să te vizitez mai des.
Locul meu e în trecut,
când uniformele erau negre şi erau purtate de oameni în toată firea.
Cel puţin ai timp să exersezi la vioară.
Şi să-mi plâng de milă. Fiul meu a crescut.
A cerut în căsătorie o fată minunată. E muşchetar.
Greşelile mele s- au îndreptat prin el.
Şi acum, ca să trăiască aşa cum i- am dorit, pleacă din casa mea.
Athos...
A sărbătorit toată noaptea. Raoul, uite cine ne vizitează!
Ce e?
Nu pot s-o las văduvă imediat după ce mă însor cu ea.
Am fost rechemat la regiment.
Nu înţeleg! Deja ai fost pe front.
S- a întâmplat vreun dezastru?
Au fost chemaţi toţi?
Cred că regele e atras de Christine.
Aşa e. A remarcat-o, dar n-are nici o legătură cu...
Ba are! Regele e un câine în căIduri.
Un câine şi un laş!
Eu nu sunt nici una, nici alta. Aşa că mă voi duce.
D'Artagnan, regele nu reuşeşte să-şi facă rost de femei?
Nu are pe nimeni în pat?
L- am slujit pe tatăI lui. Până când m- am retras, I-am slujit şi pe el.
lar acum, ca să seducă o femeie care nu va însemna nimic pentru el
după ce o va avea, îmi pune fiul în pericol?
Ştiai ce se întâmplă! De asta ai venit.
Ştiam că eşti temperamental.
- Ai venit să mă opreşti? - Să-ţi aduc speranţe.
O să vorbesc personal cu regele.
Încă mai cred că va deveni regele pe care ni-I dorim.
Nu ştii cum e să ai un fiu,
să-i fi sărutat părul, mirosind a pâine, in timp ce doarme,
să-l vezi crescând.
Da, să fii tată e o fericire
pe care nu pot decât să mi-o închipui.
D'Artagnan, n-am cunoscut un om mai bun ca tine,
n- am avut un prieten mai drag.
Dar dacă regele îi face rău băiatului meu ca să-şi ia o amantă,
atunci va deveni duşmanul meu,
ca şi toţi cei ce stau între mine şi el.
Atunci, să mă grăbesc, căci îl preţuiesc pe fiul tău,
cum te preţuiesc şi pe tine.
Păziţi poarta!
Oamenii spun că mâncarea pe care o împărţim e stricată.
Îi atacă pe muşchetari.
Închideţi porţile!
- Tragem o salvă! - Nu, închideţi porţile! Nu trageţi.
E d'Artagnan!
Cetăţeni ai Parisului, ascultaţi-mă! Sunt de-ai voştri!
Murim de foame!
Ne-au dat gunoaie pe care nici şobolanii nu le-ar mânca.
Ascultaţi-mă!
Vă implor!
Aveţi dreptate. E stricat.
Voi vorbi eu însumi cu regele. Aveţi cuvântul meu.
Şi eliberaţi-i pe oamenii aceştia, pentru că slujesc Franţa şi pe voi.
Ludovic, aveai dreptate.
O femeie n-a cunoscut iubirea, dacă n-a fost iubită de un rege.
Mi-e foame.
O să cer ceva de mâncare.
Îmi place să mănânc singur.
Apropo, mâine pleci de aici.
Scopul coridoarelor secrete e să mă pot proteja,
nu să mă sperii tu de moarte.
Tocmai pentru siguranţa dv. mă aflu aici.
Am auzit de revolte.
Supuşii dv. sunt dornici să vă iubească,
dar mâncarea lor e stricată sau inexistentă.
Mâncare stricată?
O să mă ocup de asta imediat.
Ar mai fi şi o problemă de natură personală, Maiestate.
Sunteţi înconjurat mereu de femei frumoase. Le iubiţi?
- Destul de des. - Dar ele vă iubesc?
Atunci când sunteţi cu o femeie,
de unde ştiţi dacă îi sunteţi drag dv. sau coroana?
Crezi că aventurile mele sunt lipsite de sentimente.
Cred că un om poate iubi o singură femeie toată viaţa
şi că asta să-I înnobileze.
S- ar putea să ai dreptate.
Poate că n-am cunoscut o femeie pe placul meu, până de curând.
Şi aceasta ar fi Christine?
Mă bucur că mă supraveghezi, dar cred că eşti prea atent.
L- aţi trimis pe Raoul la război ca s-o puteţi cuceri în voie?
- Îmi pui onoarea la îndoială? - Nu.
Dar ţin la domnia voastră.
Raoul se va întoarce în curând. Ai cuvântul meu.
Mulţumesc, Maiestate.
D'Artagnan...
Sunt un rege tânăr, dar sunt rege.
Atunci, fiţi un rege bun.
Eşti noul consilier-şef.
Executaţi-I pentru că a împărţit mâncare stricată.
Când mai sunt revolte, trageţi!
Treci acolo!
Du asta curierului regal.
Christine!
Îţi aduc apă imediat, mamă.
Maiestatea să vă informează cu regret că Raoul, fiul lui Athos,
a fost ucis în luptă.
Domnule, am primit raportul pierderilor.
Athos a aflat?
Athos, prietene!
Stai pe loc, trădătorule!
Athos, ascultă-mă! Tunurile I-au ucis pe Raoul.
Nu spori tragedia cu moartea ta. Te implor!
Înapoi!
Tu eşti trădătorul.
Ocupaţi-vă de răniţi.
Îţi place noul tău apartament?
Sire, când aţi trimis după mine, când am aflat de Raoul,
am venit să vă cer ajutorul. Nu-mi pot hrăni familia.
- Tata a murit, mama... - Suferă cu plămânii.
Sora ta dă semne că ar avea aceeaşi boală.
Medicul meu le-a examinat pe amândouă şi e optimist.
O să-şi revină la moşia mea de la ţară.
Maiestate!
Ştiu că a fost o zi foarte grea pentru tine.
Cred că încă eşti zăpăcită.
Să luăm o cină liniştită şi hai să ne calmăm.
Ascultă-mă!
Ai pierdut o fiinţă dragă.
Nu vreau să-ţi transformi inima în piatră.
Îţi cer un singur lucru.
Orice ai simţi azi, să-mi împărtăşeşti şi mie.
Sănătate!
Eşti foarte frumoasă!
Nu pot să fac asta.
Christine, sper că ştii că sunt mai multe lucruri de admirat la mine,
în afară de coroană.
Din toate minunile pe care le-am văzut,
tu eşti cea mai frumoasă.
Aramis, ăsta e drumul spre iad?
Poate că iadul e destinaţia noastră, dar nu ăsta e drumul către el.
Un mormânt. Suntem într-un mormânt?
Discreţia e regretabilă, dar necesară.
Vă rog, luaţi loc!
Când eram tineri şi vedeam o nedreptate, luptăm împotriva ei.
Acum, ştim că unele probleme nu pot fi rezolvate cu sabia.
Unele nu pot fi rezolvate fără sabie.
lată care e problema actuală.
lezuiţii se opun războaielor lui Ludovic şi foametei provocate de ele.
Ludovic mi-a cerut să descopăr identitatea generalului iezuit
şi să-l omor.
Lasă-l pe general să-şi facă griji din cauza asta.
Problema e că eu sunt el.
Sunt generalul ordinului iezuiţilor.
- Ce propui să facem? - Să-l înlocuim pe rege.
Nu pot să ascult aşa ceva.
- Nu se poate. - Ba da. Ştiu şi cum.
- Eu sunt alături de tine. - Şi eu.
Nu.
Am nevoie de tine. Toţi pentru unu, unu pentru toţi.
Nu-mi pot trăda regele. Am depus un jurământ.
Când un rege e lipsit de onoare, jurământul nu mai e valabil.
Un jurământ e un jurământ pentru că nu poate fi încăIcat.
De ce-I mai urmezi, d'Artagnan?
Valorile noastre sunt mai importante decât un rege, un rang, o recompensă.
Acum pentru ce mai lupţi?
Pentru credinţa că orice om poate fi mai bun, chiar şi Ludovic.
Oricare ar fi planul, eu sunt alături de tine.
Data viitoare când ne vom mai vedea, unul dintre noi va muri.
- Athos, stai! - D'Artagnan!
Chiar dacă nu aş fi preot, mi-aş da seama că ai o povară pe suflet
şi e greu s-o porţi singur.
Nu-mi pot trăda regele.
O să-I apăr cu preţul vieţii.
Atunci, Dumnezeu să fie cu tine, căci noi nu vom fi.
Am auzit că a fost un incident la poarta muşchetarilor,
unde cineva a venit să mă ucidă.
Noua noastră politică e să eliberăm asasinii?
Voia să-şi ucidă suferinţa. Fiul său a murit.
- Nimic nu poate fi mai crunt. - Nici să-ţi pierzi regele?
Depinde de rege.
Când am devenit muşchetar,
mi s-a spus că, de fiecare dată când scot sabia,
să nu mă gândesc la ce ucid, ci la ce las să trăiască.
Ştiţi cine mi-a spus asta? Athos.
Dacă a ajuns duşmanul nostru,
trebuie să ne întrebăm de ce.
Athos a dispărut. La fel şi Porthos şi Aramis.
Îi cunoşti mai bine ca oricine. Sunt o ameninţare pentru mine?
Dacă sunt o ameninţare, nu e nevoie să-i căutăm. Ne vor găsi ei.
Nu şi dacă-i găseşti tu primul.
Cine e?
Spune că e înlocuitorul.
Cică prizonierul se spovedeşte o dată pe lună.
Preotul care venea de obicei e prea bolnav ca să se mişte.
E ziua spovedaniei.
Îmi cer iertare. Probabil că te-am şocat.
Îţi sunt prieten. Am venit să te ajut.
- Ce faci? - E o evadare! O să fii liber.
- Cine e? - Tu.
Spune că s-a prăbuşit când îi citea din Biblie.
Cum să moară aşa?
Cică prizonierul avea febră, ca şi celălalt preot.
Ciumă? Au adus ciumă aici? Dă-I afară imediat!
Fără împărtăşanie! Pleacă!
Am putea s-o desfacem, să vedem cine era.
N-o să afle nimeni.
Cică să dăm foc, altfel o să luăm toţi ciumă.
Cred că are dreptate.
Nu mă atinge! Pleacă!
Nu vă apropiaţi! Are ciumă! Cară-te!
Repede!
Pleacă!
Dumnezeule!
lezuiţi. Sunt oamenii mei.
Poftim!
Bea!
E în regulă.
Am aşteptat şase ani să pun întrebarea asta.
- De ce mi-au făcut aşa ceva? - Nu ştii?
- Ce-ţi aminteşti? - Stăteam într-o casă, la ţară.
Aveam paznici, o bătrână şi un preot, dar nici un prieten.
- Apoi, m-au dus la puşcărie. - Cine?
Un om în negru.
Nu i-am văzut chipul,
dar m-a dus la puşcărie şi mi-a pus masca.
Nu ştii de ce?
Zile întregi am strigat: "Ce-am făcut?"
Apoi, mi-am dat seama că faţa mea trebuia ascunsă.
Dar nu ştiam de ce.
Cum te cheamă?
Bătrâna îmi spunea... Filip.
Oamenii aceştia te vor ajuta să te speli. N-o să-ţi facă nici un rău.
Mulţumesc.
Mulţumesc pentru bunătate.
De ce eşti aşa de posomorât?
Mă aşteptam să ne luptăm. N- am ucis, nu ne-am bătut.
- N-am fost de nici un folos. - Porthos...
M- am săturat de atitudinea ta.
Eşti înconjurat de frumuseţe, intrigi, pericole.
Ce-şi mai poate dori un bărbat? Uită-te în jur!
Prihorii cântă, porumbeii gânguresc.
Nu poţi să le asculţi cântecul?
Aici se găseşte de mâncare, dar Ludovic o trimite pe toată armatei.
N- am poftă de mâncare. Slăbesc văzând cu ochii.
Nici măcar femeile nu mă mai interesează.
la-ţi adio de la Porthos. A dispărut.
- Cine e băiatul? - Caută adevărul, nu faptele.
Nu eşti preotul meu şi n-ai fi nici dacă aş avea unul.
Eşti înverşunat.
Pierderea lui Raoul şi a lui d'Artagnan,
pe care-I considerai un frate şi pe care acum îI urăşti...
Ce-ţi dă dreptul să mă judeci, să te joci de-a Dumnezeu cu alţii?
Chiar eşti mai sfânt decât toţi ceilalţi?
Da. Şi sunt mai inteligent decât oricine altcineva.
Ce e?
Pietre la rinichi. Mă doare când mă uşurez.
Sunt un boşorog care nu mai are pentru ce trăi.
O să mă spânzur imediat ce mă trezesc.
- Haide! - Aramis!
E gata.
Cel mai mare mister al vieţii e cine eşti cu adevărat.
Da.
O să-ţi spun secretul care ţi-a fost ascuns toată viaţa.
Totul a început în noaptea în care regele Ludovic s-a născut.
Îmi amintesc acea noapte.
Eu, d'Artagnan şi Athos luam masa.
D'Artagnan era beat. Nu I-am mai văzut niciodată aşa.
Eu eram de gardă.
Am fost chemat la uşa din spate a palatului,
unde preotul reginei mi-a încredinţat un prunc.
Înţelegi ceva, Athos? Eu sunt ameţit.
Regina a născut gemeni.
Copilul pe care-I primisem era cel mai mic.
Încă unul. Mai e unul.
Regele şi-a dat seama că are doi moştenitori.
A văzut cum luptele fratricide au distrus regate întregi,
aşa că a hotărât că, pentru a menţine pacea, unul trebuie să dispară.
Tu, Filip.
A cerut să ţi se ascundă identitatea.
Pe patul de moarte, i-a dezvăluit adevărul lui Ludovic şi mamei tale.
Ei i se spusese că ai murit la naştere.
S- a condamnat pentru că a crezut.
A vrut să-ţi redea dreptul primit prin naştere, dar Ludovic era rege.
Se temea să te ucidă, căci poziţia să se baza pe sfinţenia sângelui regal.
Aşa că a găsit o metodă prin care să te ţină mereu ascuns.
Pentru ţară, pentru rege,
am adus pacea cu preţul vieţii tale
şi al sufletului meu.
Într-o zi, îţi voi cere iertare.
Dar asta numai după ce-ţi voi reda ce-ţi aparţine.
Să-mi redai?
ÎI vom înlocui pe Ludovic cu Filip.
Ăsta e planul tău?!
Să-l schimbi pe unul cu altul? E ridicol!
E genial! Ce credeai că o să facem?
- Revoluţie, război! - Sânge în străzi.
Cel puţin ar fi o schimbare.
Asemănarea fizică e doar începutul. Ludovic are o aroganţă...
- Poate fi adoptată. - Şi cei apropiaţi lui?
Crezi că nu m-am gândit la toate?
Te-ai gândit şi că nu pui în pericol doar vieţile noastre,
ci şi pe a lui Filip?
Ca şi noi, are de ales.
Ce zici, Filip?
Ai petrecut atâţia ani în puşcărie... degeaba?
Sau ai căpătat puteri supraomeneşti?
Ai şansa să fii rege, dacă ai curajul să-ţi asumi riscul.
Ai curajul, Filip?
Da?
ÎI ai?
Maiestate, a sosit o cutie destinată numai dv.
Du-i asta mamei.
Fiul meu!
Te rog, iartă-mă!
Nu pot să îndrept ce-am făcut.
Maiestate!
D'Artagnan.
Nu!
Dacă ne vede cineva, o să fim ucişi.
Dacă nu te sărut, o să mor oricum.
Nu suport să te văd plângând.
Te rog, spune-mi ce s-a întâmplat.
Anne!
Ştiu că să te iubesc înseamnă să trădez Franţa,
dar să nu te iubesc înseamnă să-mi trădez inima.
Atunci, vom muri amândoi ca trădători, d'Artagnan.
Vin!
Cum se simte?
Epuizat. A avut o zi lungă.
Mai vreau vin!
Mai gândeşte-te la planul ăsta.
Filip e un copil. Nu poate fi pregătit...
- Tu poţi s-o faci. - Ba nu.
- Într-un an, poate doi. - În trei săptămâni.
- Trei săptămâni? - Regele dă un bal mascat.
O mulţime de oameni cu feţele acoperite.
E ocazia ideală! Poate unică.
Filip ar putea fi descoperit oricând.
Mai vreau vin! Unde sunt toţi?
N- are rost.
Spada mi-e îndoită.
Nu-i nimic. Te stârneşti mai greu.
- Pot să-ţi îndrept eu spadă. - Nu, e moartă.
Nu sunt bun de nimic.
Să înveţe în trei săptămâni tot ce trebuie să ştie?
Timp de 16 ani, a fost educat ca un gentleman.
Şi încă şase ani a stat cu masca pe faţă, fără să ştie de ce.
Acum ştie că cei care ar fi trebuit să-I iubească
i- au luat dreptul din naştere şi i-au dat singurătate şi suferinţă.
Ţii la el. Asta e bine.
Nu face pe Dumnezeu cu mine! Nimic nu-I poate înlocui pe Raoul.
Ce face Porthos?
Se pare că intră dezbrăcat în grajd.
Ce face?
O să se spânzure. Ne-a tot ameninţat cu asta.
Să se spânzure?
Un semn de la Dumnezeu.
Dacă Porthos e hotărât să-şi pună capăt zilelor,
trebuie să găsească ocazia s- o facă, nu?
Adio, lume crudă!
Adio, Porthos inutil!
- Ce-a fost asta? - Am tăiat traversa.
Sunt geniu, nu inginer.
Aramis, tu ai făcut asta!
Ştiai că o să încerc să mă spânzur şi ai tăiat traversa!
Recunoaşte!
Sigur că da. Zăceai posomorât de luni întregi.
Acum, că ai terminat cu sinuciderea, nu ne mai plictisi şi fă-te util.
Şi pune ceva pe tine!
Bine.
Am purtat-o atâta timp, că nu mă simt în siguranţă fără ea.
Stau cu tine. Nici eu nu pot să dorm.
Am fost închis şase ani. Voi m-aţi eliberat.
Acum, îmi cereţi să intru în altă închisoare.
Palatul nu e tocmai o închisoare.
Le vedeţi pe fermierele alea care muncesc?
O vedeţi pe cea cu mielul în braţe?
Aş creşte miei cu ea tot restul vieţii.
Îţi dăm şansa să fii rege.
Nu, îmi daţi şansa să mă prefac că sunt rege.
Un rege pe care-l urâţi.
- Nu toată lumea îl urăşte. - Tu nu?
De ce să-i iau locul?
Dacă nu-mi daţi un motiv, n-o fac.
Nu pot.
Cu toţii suntem instrumentele Domnului, fie că ne place, fie că nu.
Nu putem decât să ne păstrăm credinţa.
Deşi recunosc că uneori şi mie mi-e greu s-o fac.
Cu toţii dăm greş când e vorba de credinţă, Aramis.
De asta trebuie să mâncăm, să bem şi să facem dragoste cu viaţa.
Ca rege, dacă-ţi plac ţărăncile, le poţi avea cu miile.
- Nu înţelegi. - Ce anume?
Filip are dreptate.
Nu i-am dat un motiv ca să facă ce i-am cerut.
- Îţi înţeleg motivul, Athos. - Da?
Porthos mi-a spus de fiul tău.
Crezi că de asta sunt aici?
Da, Raoul e motivul meu, dar nu aşa cum crezi tu.
Cândva, toţi am crezut că trebuie să slujim ceva mai presus de noi.
Aramis avea credinţă, Porthos, pasiunea pentru viaţă,
d'Artagnan, devotamentul său.
Eu îI aveam pe Raoul. Însă toţi aveam un vis comun.
Că într-o zi vom putea sluji un rege demn de acel tron.
Asta visăm, pentru asta luptam
şi asta am aşteptat toată viaţa.
L- am învăţat pe Raoul să creadă în acel vis.
Acum, fiul meu e mort.
Vreau să aflu dacă a trăit în zadar.
Numai tu îmi poţi răspunde la întrebarea asta.
Athos, dacă dăm greş în încercarea noastră,
şi probabil că aşa va fi,
voi fi onorat să mor lângă tine.
Şi lângă tine.
Asta a sosit pentru tine.
Draga mea Christine,
plecând de lângă tine, am lăsat paradisul pentru a merge în iad.
Plec, pentru că te pot iubi doar ca om de onoare.
Tu ai stârnit în mine nevoia de a fi un om mai bun.
Voi iubi în răi sau în iad,
dacă acolo trebuie să ajung ca să te iubesc aşa cum meriţi.
Nu uita asta şi nu te condamna.
Al tău pentru totdeauna, Raoul.
Ce e?
Ce s-a întâmplat?
Ce e?
Am primit o scrisoare de la Raoul.
A trimis-o la palat, ştiind că va muri şi că eu voi fi aici.
De unde a ştiut asta?
Nu pot ghici ce era în mintea lui. Era iraţional.
Am ordonat să fie ţinut departe de luptă,
dar a atacat, în ciuda dorinţei mele.
M- a iertat pentru tot ce a ştiut că voi face.
Dar eu cum să mă iert?
- Să te ierţi? - L-am iubit, Ludovic.
ÎI mai iubesc şi acum.
Şi acum?
Prefăcându-mă că te iubesc pe tine, am făcut ceva oribil.
Te prefaci?
Am păcătuit împotriva dragostei şi a lui Dumnezeu,
doar ca să am parte de mila ta, care n-ar fi venit fără păcatul meu.
- O să ard în iad. Şi tu la fel. - Nu...
Nu, draga mea.
Tu vei arde în iad.
Eu nu, căci sunt rege uns de Dumnezeu.
Hai, n-avem timp!
- Adu-mi valiza! - Unde te duci?
La Paris. Voi fi plecat câteva zile.
Vezi ca totul să fie pregătit la întoarcerea mea.
Vrei să fac imposibilul de unul singur?
E soluţia perfectă. O revoluţie fără vărsare de sânge sau trădare,
căci şi el e fiul regelui.
Nu pot să-I pregătesc. N- avem timp.
Nu eu am ales să ne grăbim.
În loc să împartă mai multă mâncare,
Ludovic a cerut împuşcarea răsculaţilor.
Porneşte!
Îţi dai seama ce va fi când săracii Parisului vor auzi de bal?
Nu o fac pentru mine, ci pentru ce-am fost cândva şi am putea fi din nou.
- Balul e mâine seară. - Mâine? De ce?
Ludovic e nemulţumit de amanta lui şi vrea să se înveselească.
Nu pot fi gata decât dacă îmi pun croitoresele
să muncească toată noaptea. Înşeuează-mi calul!
Bordelul e închis în seara asta!
Toată lumea afară, mai puţin doamnele! Afară!
- Închis? Am venit aici... - Duceţi-vă în altă parte!
Afară!
Vreau să-mi terminaţi hainele la care lucraţi.
Plecăm, dar îţi luăm şi banii. Hai, bătrâne!
Bătrân? Încerci să mă jefuieşti pentru că mă crezi bătrân?
Vezi dacă poţi să jefuieşti pe cineva cu pistolul înfipt acolo.
Afară toată lumea!
Porthos, am făcut asta pentru tine.
Ador Parisul! Ador viaţa!
Şi vă ador şi pe voi, doamnelor.
Toată lumea la treabă, mai puţin tu.
Nu, stai!
Un rege îI ţine aşa.
Pocalul a fost atins de slujitori, deci regele îI atinge cât mai puţin.
Încă o dată!
- Îmi cer scuze. - Nu!
Nu-ţi cere scuze! Când eşti rege, nu greşeşti.
Nu-ţi ceri niciodată scuze. Pe rege nu-I interesează nimeni.
Un astfel de rege vrei să fiu?
Sau îmi spui asta doar pentru că fiul tău a murit?
- lartă-mă! N-am vrut. - Nu sunt furios pe tine, înţelegi?
Bine. Desigur, vrem să fii un rege bun.
Dar mai întâi trebuie să treci drept Ludovic, care e rece şi crud.
Privirea lui spune că nu ţine decât la propria persoană.
Privirea ta spune prea multe. N-ar trebui să te intereseze soarta mea.
N- ar trebui să te intereseze...
Să nu mai întrebi de fiul meu.
Binecuvântează-mă, părinte, căci am păcătuit.
- Şi eu la fel. - Aramis?
Maiestate!
Credeţi că dacă o minciună poate distruge o viaţă,
adevărul o poate reface?
M- am rugat în fiecare zi pentru un asemenea miracol.
Eu m-am rugat în fiecare zi pentru iertare.
Dar acum ştiu că iertarea trebuie să vină de la ÎnăIţimea voastră,
înainte să vină de la Dumnezeu.
Eu v-am luat celălalt copil.
Şi eu n-am avut curajul să aflu adevărul, când am fost minţită.
Am crescut un fiu care distruge vieţi, în loc să le salveze.
N-am reuşit să-mi salvez fiul, care a murit cu masca de fier pe faţă.
Nu! Mască a fost creaţia lui Ludovic.
Acum, noi şi Dumnezeu avem şansa să facem un miracol,
să scoatem toate măştile, pentru totdeauna.
Acestea sunt camerele tale.
Pe holul ăsta şi pe scări
sau prin coridorul ăsta, ajungi în camera amantei tale, Christine.
- Al cui sunt camerele astea? - Ale mamei tale.
Mama?
Schimbaţi caii!
Aruncaţi tot!
Nu uita, nobleţea vine din suflet.
Fă dragoste de parcă nu ţi-ar păsa. Trage vânturi, dacă-ţi vine.
Ţine pocalul cu două degete.
Trebuie doar să rezişti în noaptea asta.
Zâmbeşte şi aprobă din cap. Dacă te încurci, spune: "Continuaţi. "
Dimineaţa, cere ca Athos, Porthos şi Aramis să fie aduşi la palat,
în calitate de consilieri. Totul o să fie bine.
D'Artagnan supraveghează tot. Avem nevoie de noroc.
O să ne facem propriul noroc, dacă Filip rezistă.
Linişteşte-te! E foarte bine.
Fratele meu.
Ce e, Maiestate?
Nimic. Continuă!
- Ai văzut? - Ce, Maiestate?
O mască. Sunt sigur că am văzut-o!
Sala e plină de măşti, Maiestate.
Maiestate...
Continuaţi!
Către coridor!
Maiestate!
A venit Ziua Judecăţii.
- Nu fi atât de şocat, Filip! - Filip? De ce-mi spui aşa?
Avem un cadou pentru tine.
D'Artagnan păzeşte holul. Să ne întoarcem pe unde am venit.
E timpul să mergem, Maiestate!
Ştii drumul.
Ai inimă de rege.
Continuaţi!
Maiestate!
Vreţi o gustare, Maiestate?
Regina mamă!
Domnul să-i binecuvânteze pe rege şi pe regina mamă!
Mă voi retrage.
Aşteaptă două dansuri,
apoi du-te în camera ta şi petrece-ţi noaptea în siguranţă.
Avem multe de discutat şi toată viaţa la dispoziţie ca s-o facem.
Noapte bună...
Mamă.
Noapte bună, fiule!
- Anne... - Mâine.
- Când s-a întors regele? - Acum ceva vreme, căpitane.
Criminalule!
Christine?
Am trimis o scrisoare pe front, cu sigiliul tău.
M- am dat drept tu, am cerut să aflu
de ce generalul mi-a ignorat ordinele de a-I feri pe Raoul de pericol.
Uite ce mi-a scris: "Dar, sire, în ultima scrisoare"
"mi-aţi spus să-I trimit în prima linie, în faţa tunurilor. "
L- ai ucis pe Raoul!
Daţi-i drumul! O doare!
Îmi voi îndrepta toate greşelile comise faţă de tine.
Duceţi-o în camera ei!
Desfăşoară muşchetarii. Păziţi toate coridoarele.
Continuaţi!
Avem probleme de securitate.
Vă rog să mă însoţiţi.
Nu acum. Balul, oaspeţii.
Insist, Maiestate!
Sigur că da.
Au dat alarma.
- O să încerce să ne iasă în faţă. - Schimbă cursul apei!
Sunt Porthos! Mă lupt cu regele!
Hai! Porthos!
Toată lumea la pompe!
Opriţi-i, până nu ajung la râu!
Cere-le să se retragă!
Omul acesta e un impostor.
El e impostorul.
Spune-le să se retragă!
Treceţi în barcă, Maiestate!
Deschide poarta!
- Deschide-o! - Deschideţi poarta.
Îmi pare rău, am dat greş.
Noi am dat greş.
Opriţi-vă!
Dacă-mi luaţi regele, îI iau şi eu pe al vostru.
Prindeţi-I!
Opriţi-I pe impostor!
Prindeţi-I!
- Maiestate, nu vă apropiaţi! - Arestaţi-I!
Filip!
Arestaţi-I!
- Ţineţi-I! - Athos!
- Mi s-a spus că impostorul a murit. - Ştiaţi?
Ştiaţi că există un om care vă seamănă atât de mult?
E fratele meu.
- Frate? - Geamăn.
Sânge din sângele meu.
Şi asta I-a ţinut în viaţă până acum.
Filip! Ludovic, te rog!
Ai fost şi tu implicată, mamă?
E fratele tău. Vă iubesc pe amândoi.
Asta n-a însemnat nimic pentru nici unul dintre noi!
Pentru mine a însemnat ceva.
Maiestate, ascultaţi-mă!
Nu v-am cerut niciodată nimic pentru mine.
Acum vă cer să cruţaţi viaţa acestui om, fratele vostru.
N- ai dreptul să-mi ceri asta!
Maiestate,
v-am vegheat în fiecare zi a vieţii voastre.
Am sângerat pentru domnia voastră.
M- am rugat în fiecare zi să deveniţi cel mai mare conducător,
să fiţi mai bun decât legile.
Vă rog, arătaţi-mi ce s-a ales de sângele şi credinţa mea.
Arătaţi milă!
Îi iei partea trădătorului?
Propriul meu frate, care a încercat să-mi facă asta?
Dar ce i-a făcut domnia voastră?
O clipă, am crezut că aţi devenit regele care speram că veţi fi.
Vă rog, pot să vorbesc?
Vă implor, omorâţi-mă! Vă eliberez de orice păcat.
Mă rog ca Domnul să vă răsplătească pentru că vă faceţi milă de mine.
Dar vă rog,
nu mă trimiteţi în puşcăria în care am stat atât timp.
D'Artagnan, o să-i cauţi pe Porthos,
Athos şi Aramis
şi-mi vei aduce capetele lor ori îI voi tăia eu pe al tău.
În ceea ce te priveşte, fratele meu, te vei întoarce în puşcărie
şi vei purta masca pe care o urăşti.
O s-o porţi până o s-o iubeşti! Şi vei muri cu ea.
Erau doi? Nu unu, ci doi?
N- am putut să-ţi spun. Povara era destul de mare şi aşa.
Anne, te-am iubit mereu. Numai pe tine.
Orice s-ar întâmpla, mă rog să nu uiţi asta.
Camera lui Christine.
Pentru sora mea
Unde e?
Scapă de cadavru!
Unde mă duceţi? Vă rog, nu!
Unde mă duceţi? Nu!
Nu!
V- am îndeplinit ordinul, Maiestate.
Când se va întoarce d'Artagnan, fii cu ochii pe el.
Anunţă-mă când iese iar.
Maiestate...
- Nu e nimic. - Pe aici!
Filip e în nivelul de jos al Bastiliei.
La miezul nopţii se schimbă garda. Voi reţine noii paznici 10 minute.
Unu pentru toţi, toţi pentru unu. D'Artagnan
E o capcană, dar n-avem de ales.
Dacă Filip e în Bastilia, acolo vom merge.
Prefer să mor acoperit de sânge,
decât bătrân, zăcând în propriul pipi.
Vechile noastre uniforme, din vremurile de glorie.
Le-am păstrat, ca să le purtăm când vom fi îngropaţi.
Aşa va fi!
Deschideţi! Avem un prizonier.
Duceţi-I la etajul trei. Căpitanul se va ocupa de document.
A mers.
E o închisoare. E uşor să intri. Problemele apar când vrem să ieşim.
E miezul nopţii. Avem 10 minute.
Acolo jos!
Asta căutaţi?
- Cheia! - Nu. Îţi aminteşti de asta?
Nu fi trist. Oricum n-a mai rămas nimic din el.
Boceşte şi salivează...
Ştiam că o să veniţi.
Ne-am temut că masca te va distruge.
Eu port masca, nu ea pe mine.
- Curtea e blocată. - Minte. Ne întinde o capcană.
Uitaţi-vă cu ochii voştri!
Dacă aş putea să iau asupra mea suferinţele tale,
aş face-o cu bucurie.
Duceţi-vă la poarta de est.
- Curtea se umple cu soldaţi. - Pe aici!
Mergeţi până la râu.
- O să ştie că ne-ai ajutat. - Asta nu mai contează. Duceţi-vă!
Foc!
Suntem prinşi.
Atacaţi-i!
Cruţaţi-i, dacă puteţi.
Laşilor! 20 de oameni fug de 4?
Pe holul ăsta nu contează câţi suntem.
Şi nimeni n-are curaj să se lupte cu căpitanul.
La atac!
D'Artagnan, nu sunt supărat pe tine.
Ştiam că o să-i aduci la mine.
Lasă sabia şi n-o să te pedepsesc. Te poţi retrage în linişte.
Prietenii tăi vor avea parte de o moarte rapidă,
dacă te predai acum.
Ar trebui să-i accepţi oferta.
Oricum suntem ca şi morţi.
Are dreptate.
Staţi!
Predaţi-mă lui Ludovic în schimbul vieţilor voastre.
Aţi făcut tot ce aţi putut. Lăsaţi-mă să mă duc!
Nu.
Nu pot să fac asta.
Chiar dacă aş putea să-mi trădez regele,
n- aş putea să-mi trădez fiul.
- Fiul tău? - Am iubit-o pe mama ta.
Încă o iubesc.
Eşti fiul meu.
Nu ştiam de existenţa ta.
Niciodată nu m-am simţit mândru, ca tată,
până în clipa asta.
D'Artagnan, sunt muşchetari tineri.
Au crescut ascultând legendele noastre.
Ne venerează. Ăsta e un avantaj.
Da. De ce nu-i atacăm?
Eu i-am antrenat. Vor lupta până la moarte.
Dacă trebuie să murim...
Dacă trebuie să murim, atunci să murim aşa.
Unu pentru toţi, toţi pentru unu.
Trageţi!
Ce curaj magnific!
Împuşcaţi-i!
Foc!
- Ticălos... - Lasă-mă!
Filip!
E fratele tău.
Frate?
Afară toată lumea! Juraţi să păstraţi secretul.
Scoate-mi masca!
lartă-mă!
Toată viaţa...
Asta e moartea pe care mi-am dorit-o întotdeauna.
Toţi pentru unu, unu...
Tu ai purtat, de fapt, masca.
Toată viaţa mi-am dorit
să fiu ca el.
- Am recuperat prizonierul. - Nu eu sunt...
Duceţi-I pe nebun undeva unde să nu-i audă nimeni delirul.
Să fie hrănit de un surdo-mut, dar să fie bine hrănit.
Să-şi răscumpere păcatele trăind suferinţa provocată altora.
Luaţi-I!
Şi ei?
Sunt consilierii regali şi prietenii mei de încredere.
A fost cel mai bun dintre noi.
Athos!
După tot ce ai făcut, trebuie să-ţi mai cer un serviciu.
Lasă-mă să te iubesc ca pe un tată.
Şi sper să ajungi să mă iubeşti şi tu ca pe un fiu.
Muşchetari, salutaţi!
Unu pentru toţi, toţi pentru unu!
Prizonierul cu mască de fier n-a fost găsit niciodată.
Se zvonea că a fost graţiat
şi că a fost dus la ţară, unde a dus o viaţă liniştită,
fiind vizitat deseori de către regină.
Regele cunoscut drept Ludovic al XIV-lea
le-a oferit supuşilor săi mâncare, prosperitate şi pace.
E considerat cel mai mare cârmuitor din istoria naţiunii sale.
Vă rugăm să evaluaţi această subtitrare la adresa www.osdb.link/4te2q Ajuta alţi utilizatori să aleagă cele mai bune subtitrari