Numele meu este Alithea.
Povestea mea este adevărată.
Probabil va părea mai credibilă
dacă o spun ca pe un basm.
Odată ca niciodată,
pe când oamenii zburau prin aer cu păsări metalice,
când aveau labele picioarelor membranate
și mergeau pe fundul marii,
când țineau în mâini tot felul de plăci de sticlă
care conțineau melodii de dragoste...
... exista o femeie, suficient de fericită și singură.
Singură, pentru că așa alesese ea.
Fericită pentru că era independentă,
câștigându-și existența cu ajutorul minții ei învățate.
Domeniul ei erau poveștile.
Era naratolog.
Ea studia poveștile oamenilor
pentru a le găsi un adevăr comun.
Iar pentru asta, o dată sau de două ori pe an,
se aventura pe meleaguri străine.
China, Mările de Sud,
și orașele atemporale ale Levantului...
Acolo, oamenii ca ea se adunau
pentru a spune povești despre povești.
Pe aici.
- Scuzați-mă. - Pe aici, doamnă.
- Ce faci ? - Poți să-i dai drumul, te rog?
Misterele Istanbulului.
Alithea!
Bine ai venit!
- Bine ai venit în sfârșit! - Gunhan!
Dragă mea prietenă.
- Ce minunat! - Îmi pare rău.
- Ea este Amina. - Amina.
De la Consiliul Britanic.
L-ai văzut pe tipul ăla din aeroport
care mi-a bruscat bagajele?
Care tip?
A fugit când ai ajuns tu.
Mic de înălțime, purta o haina din piele de oaie, cu guler roz.
Interesant.
Era fierbinte la atingere.
Mirosea a mosc.
Poate era un duh.
Mai degrabă un taximetrist ilegal.
Care se dăduse cu prea mult parfum.
Așadar, profesore,
vrei să spui că tu crezi în duhuri?
Cred că există unii oameni care trebuie să creadă în existența lor.
Inclusiv eu?
Genii, fantome,
extratereștri, atâta timp cât ajută la ceva.
Hotelul ți-a organizat o surpriză foarte frumoasă.
Este camera Agathei Christie.
În camera asta a scris
Crima din Orient Express.
Cum ați explica
puterea unei furtuni?
Dacă nu am avea mijloacele de a
măsura și modela datele meteorologice?
Cum am explica anotimpurile?
De la toamnă la iarnă, la primăvară și vară?
Dacă nu am știi că pământul
orbitează în jurul soarelui
în timp ce este înclinat pe o axă?
Totul era un mister.
Anotimpurile, tsunami-urile, virusurile...
Ce altceva am putea face, dacă nu să apelăm la povești?
Dr. Binnie ne-a ajutat să înțelegem,
că poveștile au fost cândva singurul mod
de a da coerență existenței noastre năucitoare.
Așa este.
Am denumit forțele necunoscute
din spatele tuturor minunilor și dezastrelor,
spunându-ne unul altuia...
Povești.
Să vă arăt.
Am spus povești despre anumiți zei atotputernici,
credibili, omniprezenți în toate culturile, în toate mitologiile,
de la greci, la romani, la nordici
și așa mai departe.
Descendenții cunoscuți ai lui Zeus, Poseidon, Atena, Thor,
absolut toți
existând chiar și astăzi.
Astea sunt vestigiile lor.
Întrebarea este însă... care este scopul lor?
Ce ne trebuie de la ei acum?
Există mituri și există știință.
Îmi pare rău.
Mitologia este ceea ce știam pe atunci.
Știință este ceea ce știm până acum.
Mai devreme sau mai târziu,
povestile inventate de noi sunt înlocuite
de argumentele științei.
Știința laborioasă.
Și toți zeii și monștrii
supraviețuiesc rațiunii lor inițiale de a fi
și sunt reduși la metaforă.
Prostii!
Alithea! Ești bine?
Alithea.
Ce s-a întâmplat?
Nu știu. A căzut pur și simplu.
A căzut pur și simplu.
Doamne.
- Ușor. - Ești bine?
N-ar trebui să vezi un doctor?
De ce? Mă simt bine!
Iartă-mă, Alithea. Ești sigură?
Înafară de durerile obișnuite,
nu există nimic neplăcut.
Nu există niciun motiv să faci tam-tam.
Ce s-a întâmplat acolo?
În ultima vreme, mi-a luat-o imaginația înainte.
Îmi întinde capcane.
Cred că este un avertisment.
Despre ce?
Să nu mă complac în diverse situații.
Să mă țină in alertă.
Se manifestă grosolan din când în când.
Încerc să nu mă opun.
Preia controlul pentru o clipă, apoi dă înapoi.
Cine dă înapoi?
Gunhan, e ilogic. Nu-ți bate capul.
Te comporți ca un copil. Știi asta, nu ?
Sunt un copil.
Dacă există soartă, putem scăpa de ea?
Cine știe?
Dar o să spun doar atât.
În Marele Bazar din Istanbul,
sunt 62 de străzi și 4.000 de magazine.
Și într-unul dintre aceste magazine, sunt trei camere.
În cea mai mică dintre acele camere,
exista o grămăjoară de lucruri nesortate.
Lucruri vechi cât și noi.
Din fundul grămezii,
mi-am ales un suvenir.
Știi ce e asta?
Nu sunt sigur, dar s-ar putea să fie Cesm-i Bulbul,
"Ochiul privighetoarei."
În jurul anului 1845, în Incirkoy erau niste sticlari.
Erau cunoscuți pentru acest model în spirală, alb cu albastru.
Te rog. Este un cadou din partea mea.
Alege ceva mai puțin trist.
Dacă asta este Cesm-i Bulbul...
există vreo modalitate de a o autentifica?
Se spune că dacă este autentic,
uneori poți vedea pete de sânge
din plămânii suflătorilor de sticlă.
Dar asta este mai degrabă o imitație recentă.
Este avariată de incendiu. Alege altceva.
Nu, mulțumesc, Gunhan.
Îmi place.
Oricare ar fi povestea, sunt sigură este una interesantă.
Da?
Bună dimineața, Dr. Binnie.
- Bună dimineața. - Acesta este room service.
- Da. - Cum vă plac ouăle?
Fierte. Moi, vă rog.
- Pâine prăjită? - Da, dar fără cruste.
- Două ouă? - Doar unul.
- Bine, mulțumesc. - Mulțumesc.
O să închid ochii și o să număr până la trei.
După care ți-aș fi recunoscătoare
dacă ai dispărea.
Unu', doi,
trei.
Patru, cinci,
șase, șapte, opt,
nouă, zece.
Presupun că nu vorbești engleză?
Germană?
Spaniolă?
Greacă?
Vorbești greaca lui Homer?
Am luat câteva cursuri...
în facultate.
Te rog, nu te teme de mine.
Și nu mă trata în mod obișnuit.
Îți sunt recunoscător
pentru că m-ai eliberat.
Drept urmare,
trebuie să-ți îndeplinesc
trei dorințe.
Există niște reguli, însă
care nu pot fi încălcate.
Trei înseamnă trei.
O cifră cu o mare putere.
Nu poți să ceri
dorințe la nesfârșit.
Da. Sunt familiarizată cu conceptul.
Și nici nu-ți poți dori viață veșnică.
E în natura ta să fii muritoare.
Așa cum în a mea este să fiu nemuritor.
Nu pot absolvi păcatul
și nici pune capăt tuturor suferințelor din lume.
Sunt doar un duh.
Este rezonabil.
Astea sunt limitele.
Ce este acest omuleț?
Este un...
...magician.
Ne ghidează prin timp.
Ești o vrăjitoare
care l-a băgat într-o cutie?
Nu. Se numește știință.
Unde de... lumini și sunete.
Nu prea știu cum funcționează.
Sunt un savant literar.
Nu știu prea multe.
Sunt un duh cu puteri modeste,
dar încep să înțeleg aceste transmisii.
Ai învățat deja să vorbești limba mea.
Limba ta foarte ușoară.
Regulile ei se învață repede. Constat.
Nu, nu, nu.
Ți-ar plăcea să ai acest Albert în miniatură?
Nu, nu. Probabil că nu este
bine pentru el. Pune-l înapoi.
- Aș putea să-l fac mai mare. - Cum?
Am putea vorbi cu el.
Nu, pune-l înapoi.
- Asta este dorința ta? - Asta e imposibil.
Nu. Este obligația ta.
Deci, ce îți doresti?
Care este dorința inimii tale?
Acum? Hai să nu ne grăbim...
Trebuie s-o iau încet.
Am tot timpul din lume.
Povestește-mi despre tine.
Numele meu este Alithea Binnie.
Sunt în Turcia pentru o conferință.
Și mă întorc acasă mâine.
Altceva?
De asemenea, am o mărturisire de făcut.
Ceva ce nu am spus niciodată nimănui.
Excelent.
Când eram tânără, era un băiat.
Primul tău iubit?
Nu, nu, nu. Nu era din carne și oase.
Era un duh?
Nu.
Pe vremea aceea, eram într-o școală de fete.
O gașcă întreagă de fete.
Am fost... ei bine, sunt o fiintă solitară din fire.
Și băiatul ăsta, Enzo,
a venit la mine, de nicăieri.
Din nevoia de imaginație.
Mi-a spus povești într-o limbă
pe care o vorbeam doar noi doi.
Dispărea mereu când mă durea capul,
dar era mereu aproape
când aveam atacuri de astm.
Era ca acel mic Albert
pe care nu m-ai lăsat să ți-l dau?
O emanație?
Doar emanația unei absențe.
Mi-a fost teamă că va pleca, așa că am notat totul pe foaie.
Și am umplut un jurnal, plin de fapte.
Dar cu cât încercam să fiu mai realistă,
cu atât mă îndoiam mai mult.
Și totul a început să pară ridicol.
Eu păream ridicolă.
Așa că, după un timp,
am ars totul în cuptorul școlii.
Și după aceea, a dispărut de tot.
Și totuși, iată-mă aici.
Contrar rațiunii, da.
Sunt aici și avem de lucru.
Poți să te întorci mai târziu, te rog?
Room service, Dr. Binnie.
V-am adus micul dejun.
Doar un minut!
Ține ușa închisă.
Bună dimineața.
Unde să-l pun, dr. Binnie?
Mulțumesc. Pot să-l duc eu.
- Vă rog, dați-mi voie. - Nu. Nu. Mă descurc.
Foarte bine, dr. Binnie. Sper că v-ați odihnit.
Arată delicios. Da, m-am odihnit.
Ce aveți de gând să faceti în această zi frumoasă?
Nu știu încă. O să... improvizez.
Aș vrea să vă arăt o galerie frumoasă de artă...
Ești atât de amabil. Mulțumesc.
... în după-amiaza asta, când aveți ocazia.
- Poate altă dată. - Va fi grozav.
Mulțumesc. Să ai o zi frumoasă.
Bine. Foarte bine. Poftă bună.
Mulțumesc!
O mărime mai comodă, observ.
Fac tot ce pot ca să mă integrez.
Te rog.
Nu trebuia să fi comandat micul dejun.
Este nan-e nokhodchi. Năut, cuișoare, fistic.
Se topește în gură.
Pot să te întreb ceva?
Orice.
Cum de ai ajuns în sticla mea?
Este o întreagă poveste.
A fost a treia mea încarcerare.
Ai fost prins într-o sticlă de trei ori?
Sunt un duh, dar sunt și un prost
cu o pasiune prea mare pentru conversația femeilor.
Trebuie să fiu mai atent pe viitor.
Cum ai fost prins prima oară?
Prin dorință.
Cum altfel?
Cine era ea?
Sheba.
Regina din Sheba?
Era rudă cu mine.
Era un duh?
Mama ei era duh.
Este posibil?
Există legi care permit uniunea dintre duhuri
și muritori, dar nu au voie să aibă un urmaș nemuritor.
La fel cum un măgar și un cal
nu pot avea decât un catâr comun.
Cum arăta ea?
Înafară de un strat gros de păr negru pe picioare,
arăta ca orice altă ființă umană,
exceptând, desigur, că era Sheba.
Din toate punctele de vedere, era foarte frumoasă.
Nu era frumoasă. Era însăși frumusețea.
Eram liber din toate punctele de vedere.
Puteam intra și ieși în dormitorul ei, după bunul meu plac.
Sheba...
O cunoșteam la fel de bine ca pe oricare dintre sclavele ei.
Știam atingerile care o făceau să tremure de fericire.
Niciodată nu am dorit o creatură atât de mult.
Și te-a dorit și ea?
Eram jucăria ei, confidentul ei.
Aș fi putut să fiu mai mult, dacă nu exista Solomon.
Regele Solomon?
Binecuvântată fie amintirea lui.
A venit traversat deșerturile ca să o curteze.
Nu s-a dus ea la el?
Nu, niciodată.
Dar asta scrie în toate cărțile sfinte.
În toate poveștile și picturile.
Chiar și în muzică scrisă de Haendel.
Doamnă, am fost acolo.
Solomon a venit la ea.
Tu ești regina, liberă ca o pasăre puternică
Privești totul cu aceeași ochi.
De ce te-ai duce în patul bărbatului?
Dragul meu văr duh...
niciun bărbat nu mă va putea seduce așa.
A început cu muzica.
Am făcut tot ce am putut pentru a o descuraja.
Dar când a folosit ceara
parfumată a albinei Jabassa.
pentru a-i îndepărta părul de pe picioare,
am stiut că am pierdut-o.
Dar eu, ca un prost, am continuat să-i spun
că trupul ei era bogat și frumos,
dar mintea ei era mai bogată și mai frumoasă,
și mai longevivă.
Și ea a fost de acord cu tot ce am spus,
și a scăpat o lacrimă fierbinte.
A început să-i dea sarcini, care păreau imposibile.
Să găsească un anumit fir de mătase roșie
în palatul cu o mie de camere.
Să ghicească numele secret al mamei ei duh.
Să-i spună ce își doresc femeile cel mai mult.
Asta chiar mi se pare imposibil.
Nu și pentru el.
Putea să vorbească fiarelor pământului
și duhurilor făcute din foc.
A găsit furnici pentru a descoperi firul de mătase,
și un ifrit care să-i șoptească numele mamei ei.
Apoi s-a uitat în ochii ei
și i-a spus ce își doresc femeile cel mai mult.
A fost uimită,
și i-a spus că are dreptate.
Și astfel, ea i-a dat ceea ce își dorea el cel mai mult.
Și anume să se căsătorească cu el și s-o ducă în patul lui.
El era un mare magician...
...și cu o incantație
m-a închis într-o sticlă de alamă.
Iar ea nu a făcut nimic ca să-l oprească.
Nu reprezentam nimic pentru ea.
Eram doar o respirație într-o sticlă.
Și astfel, am fost aruncat în Marea Roșie
unde am zăcut timp de 2500 de ani.
Înafară de somn, ce face cineva închis
într-o sticlă timp de 2500 de ani?
Un duh nu doarme.
Și atunci ce ai făcut?
În primii 100 de ani, am fost furios pe destinul meu.
Mă rugam lui Boschkolo să mă elibereze, iar când asta
nu mai funcționa, mă rugam la toți zeii pe care îi cunoșteam,
și apoi la toți zeii pe care nu îi cunoșteam.
Și când tot nu am găsit răspunsuri,
mi-am petrecut timpul visând cu ochii deschiși
și revăzând toate poveștile vieții mele.
Și când am epuizat și asta... de multe, multe ori,
m-am întors la rugăciunea și la furia mea.
Și apoi, într-un final...
M-am păcălit singur.
M-am rugat să rămân în sticlă.
L-am implorat pe Boschkolo să mă țină în sticlă mereu.
Și a funcționat?
Să tânjești după nimic?
Să te prefaci că nu vrei nimic altceva
decât să fii prins într-o sticlă?
Nu.
Pentru un duh, este cea mai apropiată cale către moarte.
Știi răspunsul la întrebarea ei?
Ce își doresc femeile cel mai mult?
Da.
Nu știi?
Dacă nu știi, nu pot să-ți spun.
Cu siguranță nu toți ne dorim același lucru.
Doamnă, dorințele dumneavoastră nu îmi sunt deloc clare.
Eu... sunt într-un moment al vieții mele în care am tot ce îmi trebuie.
Îndrăznesc să spun că sunt împlinită și recunoscătoare.
Spune-mi.
Ești soție? Văduvă?
Mamă, poate?
Nu am copii, frați sau părinți.
Am avut un soț odată.
Și care era aspectul acestui soț?
Aspectul?
La început, strălucea.
Și la final?
Nu prea e mult de povestit.
Dar este o poveste. Este povestea ta
și este întotdeauna chibzuit
să-i înțelegi pe cei care au o influență asupra ta.
Te rog.
Bine, în regulă...
Ne cunoșteam de când eram tineri.
Ne-am căsătorit devreme.
La început, ne-a făcut plăcere
Ne-am bucurat de mintea şi de trupul celuilalt.
Am petrecut niște ani plăcuți împreună,
și apoi, așa cum se mai întâmplă,
totul s-a evaporat,
și a intervenit...
Distanța.
Și el unde este acum?
Este în Hackney, cu Emmeline Porter.
Mi-a spus că...
sunt incapabilă să citesc sentimente.
Incapabilă să îi citesc sentimentele.
...vom găsi o rezolvare.
Este interesant!
Modul în care creierul meu este conectat... este...
atât sursa puterii mele,
cât și a singurătății mele.
Probabil de aceea îmi plac poveștile.
Poveștile îmi trezesc emoții.
Poate că îți dorești ca el să se întoarcă.
Nu, nu, nu.
Nu.
Am crezut că...
o pierdere și o trădare m-ar întrista, dar...
N-a fost așa. M-am simțit liberă.
Eram ca un prizonier care iese
dintr-o temniță la lumina soarelui.
Am înflorit în spațiul propriei mele vieți.
Nu, nu mi-aș putea dori mai mult.
Ești o femeie înțeleaptă și precaută, Alithea, dar...
Cu toții avem dorințe, chiar dacă ele rămân
adânc îngropate în noi.
E posibil,
dar totuși sunt
un naratolog și asta este o problemă.
Este o problemă mare.
Vezi tu, știu toate poveștile
despre șmecheriile duhurilor,
și modul lor de a manipula
dorințele în avantajul lor.
Eu nu sunt unul dintre acele duhuri!
Sunt cu frica de Dumnezeu, sunt onorabil,
și sunt aici doar pentru a-ți îndeplini dorințele inimii.
Chiar dacă acest lucru este adevărat,
cum poți avea încredere în cei chemați să facă jurăminte?
Ce vrei să spui mai exact?
De unde știi că te poți baza pe mine?
Ei bine... sper.
Cu tine, chiar sper asta.
Există o...
povestioară amuzantă, pe care probabil o știi.
Trei prieteni se pierd pe mare într-o barcă.
Prind un pește magic,
le acordă fiecăruia câte o dorință.
Primul zice,
"Îmi doresc să fiu acasă cu soția mea."
Și dispare.
Al doilea, "Îmi doresc să
mă joc pe câmp cu copiii mei".
Dispare și el.
Cel de-al treilea zice "Mi-e dor de prietenii mei..."
Îmi doresc să fie aici.
Te-ai prins.
Nu există povești despre dorințe fără să aibă o morală.
Niciuna nu se termină bine.
Nici măcar cele despre care se presupune că sunt amuzante.
Dar noi doi suntem autorii acestei povești
și putem evita toate capcanele.
Și dacă nu mi-aș pune nicio dorință?
Poftim?
Dacă nu mi-aș pune nicio dorință?
Asta ar fi...
Ar fi o catastrofă!
Bine.
Trebuie să-ți spun despre cea de-a doua încarcerare.
Te ascult.
Nu voi ști niciodată
cum sticla mea, de pe fundul Mării Roșii...
...a ajuns într-un palat din Constantinopol.
Dar bănuiesc că are legatură cu
uciderea unui războinic otoman,
căderea unui imperiu
și... cu o fată îndrăgostită.
Bună.
Tu ce ești?
Un duh dat uitării.
Gulten a trăit ca sclavă
în curtea concubinelor
din serai.
Când am apărut...
...a leșinat.
Și mi-a fost greu s-o trezesc.
I-am spus că nu vreau să-i fac rău,
și că am fost închis într-o sticlă.
Asta până ai primit cele trei dorințe.
Până ea a primit cele trei dorințe.
- Te rog. - Bine.
Biata fată mi-a spus că era
îndrăgostită nebunește de un bărbat frumos...
...și atunci pe loc și-a dorit
ca și el să aibă ochi pentru ea.
Le-am făcut pentru tine.
Se făcea ca
cel pe care ea îl dorea să fie chiar frumosul Mustafa.
Prințul Mustafa.
Fiul cel mare al lui Suleiman Magnificul,
și probabil moștenitor la tronul imperiului.
Dacă aș fi știut ce avea să se întâmple,
aș fi riscat furia lui Iblis
pentru a o abate de la dorința ei.
Dar fără să stau pe gânduri,
am turnat uleiurile magice în sticlă
și am pregătit-o.
Uleiuri fermecate
folosite cândva doar de Sheba.
Am avertizat-o să ascundă sticla
ca nu cumva să cadă în mâinile altora.
M-am dus la Mustafa.
Gulten.
I-am șoptit numele ei.
A cerut să o vadă.
A fost atât de ușor.
Ca duh, sunt mereu curios
despre comportamentul uman.
Așa că, în timpul meu liber,
am început să hoinăresc prin palat în căutarea intrigilor lui.
Și acolo, printre eunuci,
soții și concubine,
am văzut-o pentru prima dată pe Hurrem.
Cea care râde.
Și ea fusese o sclavă.
Însă se ridicase deasupra tuturor
și devenise favorita sultanului.
Suleiman Înțeleptul nu avea ochi decât pentru ea.
Iar ea a căutat să-i protejeze tronul
în favoarea propriilor ei fii și în detrimentul fiului lui, Mustafa.
Și în acest scop, făcuse ca prințul să fie urmărit
de mulți ochi scrutători.
Când am văzut cum Hurrem
a făcut o capodoperă din manipulările ei,
mi-am făcut griji ca Gulten să nu fie prinsă în plasa asta.
Am încercat să o avertizez să fie atentă.
Dar ea se hotărâse deja asupra celei de-a doua dorințe.
Vreau să rămân însărcinată.
Cu Mustafa?
Te rog, nu face asta!
Asta e ceea ce îmi doresc.
Îndeplinește-mi dorința.
Acum.
Te rog, așteaptă.
Ce greșeală!
Pentru că în acel moment,
Suleiman, binecuvântat să-i fie numele,
era subminat.
Războinicii lui credeau că se înmuiase
și că era mai interesat de poezia lui
decât de conducerea imperiului cu o mână de fier.
Hurrem a alimentat zvonurile
cum că armata vrea să-i ia tronul
și să-l înlocuiască cu Mustafa.
Prințul a devenit un pion
în acest joc neîncetat al puterii.
Suleiman Magnificul,
Suleiman Cuceritorul,
patron și protector al imperiilor,
Suleiman Tatăl,
este pus în fața unei alegeri
care știe că îi va frânge inima.
Între timp, Gulten nu vedea niciun motiv
pentru care să fie discretă.
Având în vedere că purta în pântece fiul următorului sultan.
În ciuda tuturor avertismentelor mele,
ea defila cu sânii și burta proaspăt umflate.
Iar şoaptele s-au răspândit curând în întregul serai.
Comploturile se mișcau foarte repede.
Prințul Mustafa se prezintă
în fața tatălui său,
pentru a-l asigura de loialitatea lui.
Sultanul meu.
Tată...
Însă gărzile mute îl așteptau.
A strigat către ienicerii săi
care l-au iubit,
dar vocea îi era zdrobită și respirația i s-a oprit
în sfoara arcului tatălui său.
Gulten!
Vin după tine.
Pune-ți o dorință!
Hai! O ultima dorință.
De ce?
Gulten...
Vin să te omoare!
Prințul mă va proteja.
Nu poate. Nu poate să facă nimic. Hai, pune-ți o dorință!
El mă iubește.
Gulten...
Este mort!
Toți cei care l-au iubit sunt morți.
Hurrem vine după tine.
„Pune-ți o dorință!
Salvează-te, Gulten!
Doar câteva cuvinte și ar fi putut
să-și nască copilul în siguranță,
iar eu să plec în sfârşit spre tărâmul duhurilor.
Dar a fugit în mâinile asasinilor.
Eram pe cale să-i iau cu asalt,
când am fost blocat de un adept al lui Iblis.
Nu ești binevenit aici.
Nu-i poți schimba soarta.
Dacă nu își îndeplinește dorințele,
ești condamnat.
Gulten!
Nu și-a dorit să se salveze.
Nu și-a dorit să ne salveze pe amândoi.
Și, iată-mă,
din nou,
aproape emancipat și legat de această lume
printr-o a treia dorință neîndeplinită.
Dar îți dai seama, nu-i așa,
că tocmai mi-ai spus povestea
unei femei care a fost condamnată
ca urmare a dorințelor pe care și le-a exprimat?
Da, dar eșecul ei de a-și îndeplini dorințele
m-a condamnat și pe mine.
Nu putea altcineva să facă asta în locul ei?
Asta speram și eu.
Și asta te-ar fi eliberat odată pentru todeauna?
Asta a fost singura mea speranță.
Dar asta te-a făcut invizibil.
Ca o fantomă.
Rătăcind nevăzut.
Și sticla ta,
a rămas ascunsă sub piatra
cunoscută doar de răposata Gulten.
Da, asta fost o problemă.
Am încercat să atrag atenția cuiva,
oricui, care m-ar fi putut ajuta.
Dumnezeule, cât am încercat.
Le-am urmărit parfumul, pas cu pas.
Dorind, implorând, țipând.
Orice pentru a le atrage atenția asupra mea.
Și am făcut asta timp de 100 de ani.
Și cu fiecare eșec, voința mea a început să pălească.
Și apoi în 1620,
speranța renaște sub forma unui băiat cu o sabie.
Cei doi frați și femeia uriașă.
Murad! Murad!
Murad!
Nu știu cum, dar acest băiat îmi simțea prezența.
Puteam să-l duc către piatră.
Ibrahim!
Vino.
Murad!
Ibrahim!
Și tocmai când eram pe cale să fiu eliberat
în mâinile lor,
mama lor îi găsește.
Ce faceți aici? Hai să plecăm de aici.
Ea este Kosem,
văduva sultanului Ahmed Întâiul.
Și băieții erau urmașii la tron.
Când văd părul de pe picioarele lui,
știu că undeva în descendența lui Murad
pulsa puterea unui duh.
Îl urmăresc peste tot,
hotărât să-l aduc înapoi la piatră.
Dar la vârsta de 11 ani urcă pe tron
și devine sultanul Murad al IV-lea.
Și prins în intrigile obișnuite,
devine mai inaccesibil ca niciodată.
La vârsta de 20 de ani, își conduce armatele la război.
A luptat alături de oamenii săi
în Caucaz şi Mesopotamia.
Se spun povești despre imprudența lui,
chiar și cu propria viață.
Nu mai aveam nicio speranță de a-l mai vedea vreodată.
Speranța este un monstru, Alithea, iar eu sunt jucăria lui.
Așadar, a murit?
Nu în luptă.
În Istanbul,
Kosem trebuia să-și protejeze tronul.
Trebuia să-l protejeze pe Ibrahim.
- Fratele mai mic? - Da.
El era ultimul din linia urmașilor otomani.
Trebuia să aibă descendenți.
Kosem îl închide într-o cușcă căptușită în întregime cu samur.
O adevărată închisoare.
Una din care nu va mai dori niciodată să plece.
Îl desfrânează regal.
Iar el crede că... cu cât este mai multă carne,
cu atât plăcerea este mai intensă.
De aceea, Kosem caută frumuseți voluptoase și imense,
și i le aduce în pat.
Soarta mea este legată în mod special de acest fetiș.
Cum așa?
Vei vedea.
Murad se întoarce.
Și deși se întoarce un cuceritor,
nu-și poate înfrâna pofta de sânge.
Războiul îi putrezise cu adevărat sufletul.
Aştept să îl prind singur.
Sunt hotărât să-l duc înapoi la piatră.
Nu vreau să te întrerup, dar am o întrebare.
Conta pentru tine ce fel de dorință
și-ar putea pune un astfel de om?
Unul atât de nesățios.
Nu.
Nici măcar dacă era malefic?
Nu şi dacă însemna libertatea mea.
Adevărul este că avea alte lucruri în minte.
El credea că este invincibil,
iar pentru a domni pentru totdeauna,
trebuie să scape de toţi rivalii.
De ce să-ți irosești sabia, leul meu?
Ibrahim?
Frate...
Fratele tau este doar un copil.
Cum ar putea el să domnească vreodată?
Kosem trebuia să-l oprească.
Cumva, trebuia să-i distragă atenția
de la pofta de sânge, oferindu-i alte plăceri.
În primul rând, ea aranjează ca el să fie mereu beat.
Și apoi încearcă ceva foarte inteligent.
Ceva ce ție ți-ar plăcea.
Ea cere să i se aducă,
din toate colțurile imperiului,
cei mai buni povestitori.
Cei care nu sunt suficient de convingători
fug de frică sau cad pradă nerăbdării lui.
Există doar unul
care are capacitatea de a-l vrăji,
de a-l liniști cu povești,
de a-l ține ostatic la desfășurarea lor.
El este singurul lui prieten.
Și acea prietenie se transformă în dragoste.
Din moment ce nu am nimic altceva de făcut,
ascult cu recunoștință,
căci și mie îmi place să mă pierd în poveștile lui.
Când bătrânul moare,
toți cei din palat fug pe străzi,
de teamă că durerea lui Murad va duce la o altă crimă.
Dar el doar stă, urlă și bea până nu mai știe de el.
Iar răbdarea mea este răsplătită.
Căci în această stare,
reușesc în sfârșit să-i atrag atenția
și să-l duc înapoi în baia secretă.
Știu unde duce asta.
Era prea slăbit pentru a ridica piatra.
Prea slăbit chiar și pentru a roti zăvorul.
Așa că, pleacă și bea până adoarme pe vecie.
Și iată-mă, abandonat
în uitarea mea,
fără nimeni care să-mi audă vocea, nimeni care
să mă cunoască, să mă perceapă, să mă simtă.
Nu-ți poți imagina.
De fapt, pot s-o fac.
Îți poți imagina singurătatea
cum te invadează în totalitate?
Da, pot.
Existăm doar dacă suntem reali pentru ceilalți.
Ești de acord?
Da.
Asta este soarta noastră, Alithea.
Dacă nu îți pui nicio dorință,
voi fi prins între lumi, invizibil
și singur, pentru eternitate.
Pune-ți o dorință, Alithea.
Să fie ceea ce-ți dorește inima.
Aș fi mai atent dacă aș fi în locul tău.
Evident, ai reușit să găsești o cale de ieșire.
Mai mult sau mai puțin.
Încep să cred că mă aflu în prezența unui șarlatan.
Ar fi mult mai bine.
Munca mea ar fi mult mai ușoară.
Dar adevărul este că sunt doar un
idiot care a avut un ghinion fantastic.
Va trebui să te cred pe cuvânt.
Așadar?
Ibrahim, presupun, devine sultan?
Ibrahim trebuie să fie târât pe tron.
Mamă!
Își numește una dintre concubinele sale
guvernator al Damascului.
Numele ei este Sugar Lump.
Preferata lui, din toate punctelede vedere.
Dacă nu ar fi fost liberă să hoinărească,
nu ar fi găsit baia secretă.
Dacă nu s-ar fi hotărât să facă o baie,
nu ar fi umplut-o excesiv.
Dacă nu ar fi fost stângace
în timp ce traversa camera,
nu ar fi alunecat, nu ar fi spart piatra,
- și nu mi-ar fi găsit sticla. - Da.
Sincer să fiu, ar fi trebuit să dau dovadă de mai multă demnitate.
Dar am început să cerșesc, fără rușine.
Vă rog, doamnă... situația mea este gravă.
Sunt disperat. Trebuie să mă ajuți.
Miroși.
Pune-ți o dorință!
Orice dorință!
Orice vrei!
Nu vreau să am de-a face cu un duh ascuns!
Ceva la care visezi?
Un singur lucru doar! Trebuie să fie ceva, orice!
Exprimă-l! Spune-mi! Acum!
„Aș vrea să te întorci
în sticla ta de pe fundul Bosforului”.
Așa că iată-mă, căzut
în mâinile tale atente.
Se pare că nu putem scăpa unul de celălalt.
Sunt la mila ta.
Acest act de a-ți dori ceva...
Este o artă periculoasă.
„Îmi doresc” aduce finaluri nesfârșite.
Nu neaparat.
- Este acolo însă, în toate poveștile tale. - Știu dar...
Spui că nu ești un șarlatan și spui că tu
și cu mine suntem autorii acestei povești.
Dar eu nu mă să mă scot din povestea asta.
Corect.
De ce nu sari înapoi în sticla ta
și o voi da cuiva mai credul?
Cineva mai disperat. Cineva mai lacom.
Nu mă întorc în sticlă.
De ce nu?
Nu mă întorc în sticlă.
Iar eu nu îmi pun trei dorințe.
Atunci mă condamni să fiu dat uitării.
Ești imposibil!
Iar tu îmi dai o durere de cap.
În regulă. În regulă.
Iată ce voi face. Îmi voi pune trei dorințe.
- Promit. - Înainte de a muri?
Chiar acum. Una dupa alta.
Gata?
Numărul unu. Îmi doresc să-ți treacă durerea de cap.
Numărul doi.
Îmi doresc să iau o înghițitură din ceaiul ăsta.
Și ultima. Îmi doresc încă una dintre acestea.
Îți bați joc de mine.
Trei dorințe, foarte simple
și teoretic, sigure.
Am fost închis de Solomon tocmai
pentru că mi-am lăsat inima să dicteze ce voia.
Numai acordându-ți-le pe ale tale îmi pot câștiga eliberarea.
Da. Ei bine, apreciez
simetria, dar chestia este că nu pot,
să invoc o dorință eligibilă.
Iar tu îmi ceri trei!
Există viață în tine? Ești în viață?
Știi, în unele culturi, absența
dorinței înseamnă iluminare.
Atunci ești o proastă evlavioasă.
Dacă sunt mulțumită, de ce să ispitesc soarta?
Ești o lașă.
Nu mă ațâța.
Nu există om, înger,
duh, care să nu profite de șansa
de a-și împlini cele mai profunde dorințe
și eu mă lupt cu una
care pretinde că nu vrea nimic.
Alithea Binnie, ești o mincinoasă!
Știi, încep să-mi doresc să nu ne fi întâlnit niciodată.
Nu! Nu!
Nu spune asta!
Așadar...
Asta ți s-a mai întâmplat.
Și a fost rău.
N-a fost rău.
A fost amar.
A fost cea mai crudă dorință dintre toate.
Ești, din nou, victima stângăciei tale.
Sunt aici din cauza unui geniu.
Cine a fost de data asta?
A fost Zefir.
Rareori în rândul omenirii a existat o asemenea minune.
Dar ești aici din cauza nebuniei ei.
Am ajuns în sticla asta ca o consecință a lui Zefir.
Și asta este povestea
pe care ai evitat să mi-o spui în tot timpul ăsta.
Este povestea pe care am evitat să mi-o spun chiar și mie.
Consecințele lui Zefir...
Zefir era un copil găsit,
căsătorită la 12 ani cu un negustor bogat.
Era mult mai în vârstă decât ea și amabil,
dacă crezi că a ține pe cineva ca o pasăre într-o cușcă este amabil.
Avea încă două soții mai în vârstă, care nu o plăceau
și nu vorbeau deloc cu ea.
Toți, inclusiv servitorii,
păreau să-și bată joc de ea.
Nu avea nici educaţie, nici bune maniere.
Nu era vreo frumusețe rară
și era supărată fără să știe de ce.
Soarta a făcut ca sticla mea să ajungă la ea
ca semn de dragoste din partea soțului ei.
Iar după ce l-a satisfăcut
și în sfârșit a rămas singură,
a reușit să o deschidă.
Etapa 1 Unde electromagnetice.
Etapa 2 Vapori.
Etapa 3 Particule organice.
Etapa 4 Formarea organelor.
Parcă mă aștepta.
Am văzut că era isteată,
iar ea a văzut că sunt disperat
după libertate și conversație.
I-am spus povestea mea, așa cum ți-am spus-o și ție,
și ea mi s-a dezvăluit prin lucrurile pe care le făcuse.
Vino. Vino.
Vino.
Ea ar fi putut fi ținută minte
ca geniul da Vinci,
ale cărui teorii despre zbor
îi fascinau pe sultani și regi.
Era o artistă pricepută, dar nimeni nu îi văzuse arta.
Mi-a spus că a fost consumată
de puterile ei nefolosite.
A crezut că poate era o vrăjitoare.
A spus că dacă ar fi fost bărbat,
inteligenta i-ar fi fost recunoscută.
Era o femeie dornică să învețe,
și știam care avea să fie prima ei dorință.
Vreau să învăț.
Îmi doresc să dobândesc...
toate cunoștințele...
... care sunt utile,
frumoase și adevărate.
Am fost încântat
să-i îndeplinesc această dorință.
Așa că am învățat-o istorie, filozofie,
limbi străine, poezie.
Am învățat-o astronomie, matematică,
ceea ce era o bucurie pentru ea.
I-am adus cărți și scrieri,
pe care le-am ascuns în colecția ei de sticle.
Sabah...
Putea oricând să-l invoce pe Aristotel
dintr-un borcan de sticlă roșie,
sau pe Euclid dintr-unul verde,
Pitagora, Spinoza,
fără să fie nevoie ca eu să-i reîntruchipez.
Aveam lumea întreagă în camera ei,
iar eu mi-am pierdut inima pentru ea.
Mă simțeam fericit să o fac fericită.
Să o văd înflorind.
Iar ea a înflorit din toate punctele de vedere.
Total.
A început să se răzvrătească
chiar și împotriva gesturilor de supunere
cerute de soțul ei,
pentru că dobândise o măiestrie în arta iubirii.
O măiestrie ce nu era la îndemâna oricărui om
care nu făcuse dragoste cu un duh.
Dorința lui pentru ea a devenit o obsesie.
Ești fericită?
Când venea la ea,
părăseam camera și călătoream prin cer.
Am văzut munții, oceanele...
Am văzut fiarele pădurii,
locuri unde nimeni nu calcă.
Și când mă întorceam, ea mă aștepta.
Îi povesteam despre ziua mea iar asta o umplea de bucurie
dar și de dezamăgire.
De ce nu și-a pus dorința de a fi liberă?
Era ceva mult mai important pentru ea.
Concepuse o anumită "matematică",
un limbaj pentru a explica forțele
care dau naștere spațiului, timpului și materiei.
Era prometeană, curajoasă.
Dar nu a putut rezolva acest puzzle.
Avea nevoie de o cheie,
o cheie care să-i deschidă ușile percepției ei.
Așa că și-a folosit a doua dorință.
Am învățat-o cum să viseze ca duhurile, trează fiind.
Și astfel, soluțiile au venit la ea.
A fost capabilă să explice puterile invizibile,
câmpurile și forțele electromagnetice...
Aceleași lucruri din care sunt făcute duhurile.
Ești electromagnetic?
Așa cum tu ești făcută din praf, eu sunt făcut din foc subtil.
Și când a trebuit să nască un copil,
eram plin de fericire,
pentru că știam că asta ne va întări.
Îți purta copilul?
Un copil din foc și praf.
Și ce n-a mers?
Alithea, am iubit-o.
Îi iubeam fervoarea minții.
Îi iubeam furia.
Îmi plăcea puterea pe care o aveam,
de a-i transforma încruntarea în zâmbete.
Am iubit-o mai mult decât pe Sheba.
Mai mult decât propria ta libertate?
Da.
Cea mai mare dorință a mea era
să... să o păstrez, să rămân prizonierul ei.
Gândul de a fi eliberat mi-a îmbolnăvit inima.
M-am surprins oprind-o din a-și pune a treia dorință.
Doamne.
Asta a distrus totul.
A început să mă acuze că am prins-o în capcană,
la fel ca soțul ei.
Am încercat să repar.
Pentru a mă revanșa, eram gata să mă bag înapoi în sticlă.
Să mă închid.
Astfel, ea putea avea mai multă putere asupra mea.
Să fiu un nimic într-o sticlă.
Aș fi făcut asta pentru ea.
Și de fiecare dată, se liniștea.
De fiecare dată, cu excepția ultimei.
Când, ca o furtună bruscă, cu tunete și fulgere,
a început să plângă și să urle și a spus:
Aș vrea să pot uita că te-am cunoscut vreodată.
Și a făcut-o, într-o clipă.
Ea era afară. Eu înapoi în sticlă.
Mă uitase.
Alithea, cum poate fi...
o greșeală să iubești pe cineva în întregime?
Am o dorință.
Însă mă tem că ar putea fi prea mult de cerut.
Este în puterea mea?
Aşa sper. Chiar sper.
Este dorința inimii tale?
Da, sunt sigură de asta.
Vezi tu...
Sunt aici să te iubesc.
Și...
Îmi doresc să mă iubești și tu.
Vrei să facem dragoste?
Da, și asta.
Totul.
Și te-ai abandona în asta?
Da.
Îmi doresc ca singurătățile noastre să fie împreună.
Îmi doresc acea iubire pe care o sublimăm în poveștile nemuritoare.
Îmi doresc acel dor pe care l-ai simțit pentru regina din
Sheba și acea dragoste pe care i-ai dat-o geniului tău, Zefir.
Vreau toate astea.
Eu?
Pe tine.
Tu?
Pe mine.
Este prea mult?
Este prea mult să ceri totul?
Vino.
Ce facem cu dorurile trezite?
Cum te pot convinge
că am găsit odată dragostea într-un duh?
Oricum ar fi, puțini m-ar crede.
Iubirea nu este ceva la care ajungem prin rațiune.
Este mai mult ca un vapor,
un vis, poate,
care ne ademenește în feeria
propriilor noastre povești.
Și dacă este asa,
cum putem să știm dacă este real?
Este un adevăr sau pur și simplu o nebunie?
Plec la Londra azi.
Vii acasă cu mine?
Nu este un loc atât de ușor zilele astea.
Dar ar fi mult mai bine dacă ai fi acolo.
Pe aici, vă rog.
Ridicați brațele.
Ieșiți, vă rog.
Ce aveți în buzunare?
O sticlă goală și un dop.
Vă rog să le treceți prin aparat.
Este foarte delicată
și n-aș vrea să se spargă.
Nu se va sparge. Vă rugăm să le treceți prin aparat.
Aș prefera să nu intre în...
Pașaportul și biletul de îmbarcare.
Mulțumesc.
Este destul de fragilă.
Doamnă.
Este o solniță.
Nu! Fără raze X! Vă rog!
Opriți-vă, doamnă, opriți-vă.
Doamnă.
Când ești gata.
Aerul este dens aici.
E plin de voci insistente și fețe grăbite.
Ca micul Einstein?
Televiziune, stâlpi de telefonie și altele?
Da.
Da. Toate dispozitivele tale ingenioase
murmurând în același timp.
Apleacă capul.
Auzi toate astea?
Le văd și le și simt.
Sunt un transmițător.
Nu este prea mult pentru tine?
Sunt un duh.
Mă pot adapta.
În curând mă voi obișnui.
S-a întors.
Cred că s-a întors.
E cu cineva?
Nu, cred că vorbește din nou singură.
Bună, Clementine.
Fanny. Ești bine?
Ai avut probleme?
Probleme? Ce fel de probleme?
Cu prietenii tăi străini.
Pentru că adesea ne întrebăm,
"De ce și-ar pierde Dr. Binnie timpul și inteligența
studiind obiceiurile altora în loc să le susțină pe ale noastre?"
Suntem stânjeniți de cultura noastră britanică, nu-i așa?
Nu Nu.
Sunt mai mult șanse să fiu jenată de cineva
care are o teamă irațională de diversitate.
Ce vrei să spui?
Ne numește fanatici.
Tu ai spus-o, nu eu.
Ai înțeles greșit.
Nu e despre cum arată, draga mea.
E despre cum trăiesc. Despre ce convingeri au.
- Despre ce mănâncă. - Despre ce vorbești?
Oriunde mergem, sunt etnici.
Suntem invadați și ne îndreptăm înspre pieirea noastră.
Nu este normal.
Păsările aparțin cerului. Peștii aparțin mării.
Așa a vrut bunul Dumnezeu.
Vorbești numai prostii.
Este știință. Este un fapt științific.
Este o analogie falsă.
Adică, animalele au un habitat natural.
Este adevărat, dar ființele umane sunt capabile
să trăiască în orice mediu vor.
Ăsta nu este un fapt.
- Ce zici? - Este o opinie.
Și te înșeli.
Nu vreau să mai aud niciun cuvânt.
Vino, Clem. Las-o să fie nebună.
Nu o vom înțelege niciodată.
Știi, nu ți-am mai spus asta până acum.
Dar sunteți jalnice amândouă.
Închide-ți gura!
Cu un creier cât bobul de mazăre și jalnice.
Du-te dracu'!
Și nu-ți mai lăsa iedera să crească pe partea noastră de zid!
De ce le permit să mă enerveze?
Ar trebui să-mi fie milă de ele.
Dar asta este casa mea. Este sanctuarul meu.
Le-aș dori...
Asta nu este o dorință, apropo.
Știu.
Duhul meu.
Cum a fost ziua ta?
Fiecare ureche care asculta era a ta.
Fiecare voce, fiecare miros și fiecare atingere.
Erai peste tot.
Mă întorc într-un minut.
Cine să fie la ora asta?
Poate este ea.
Clem. Fanny.
Năut, cuișoare, fistic.
Se topesc în gură.
El este prietenul meu.
Va sta o vreme.
Bună ziua.
- Bună ziua. - Bună ziua.
Duhul meu mi-a spus,
că atunci când se adună în tărâmul duhurilor,
își spun povești unul altuia.
Pentru ei, poveștile sunt ca aerul pe care îl respirăm.
Au sens.
Da, am spus.
Și la noi este la fel.
Fiecare poveste pe care o spunem este un fragment
dintr-un mozaic nesfârșit care-și schimbă forma.
Și această pietricică, ca toate poveștile, are un sfârșit.
Dacă este despre dorință, este o poveste de avertizare.
Deci cum poate să meargă prost?
Poate că asta deja s-a întâmplat.
Chiar dacă adevărul stătea gol
în fața lor, ei i-au întors spatele.
Așa că adevărul s-a dat la o parte și a așteptat în umbră.
În zilele care au urmat,
duhul avea să-l însoțească pe naratolog la muncă.
Iar când nu era cu ea,
explora nerăbdător lumea.
Astăzi am avut o zi minunată.
Am văzut multe lucruri.
Am văzut un om privind în creierul viu al altuia
și oprind o hemoragie fatală.
Am văzut acceleratorul.
Un dispozitiv vast care sondează esența materiei.
Și apoi am văzut o antenă satelit,
care ascultă șoaptele stelelor moarte de mult.
Rasa umană este...
este o minune, Alithea.
Mă bucur să aud asta.
Toate astea de când am fost prins în sticla lui Zefir.
Toate aceste realizări în mai puțin de 200 de ani.
Da, dar, asta
este doar inginerie și tehnologie.
În ciuda tuturor zgomotelor,
rămânem nedumeriți.
Când nu putem stăpâni haosul,
ne confruntăm cu frici, intrăm în panică și
ne întoarcem unul împotriva celuilalt.
Dar, desigur, ești om.
Este în natura ta.
Da. Deci, povestea nu se schimbă niciodată.
Ura învinge.
Metastazează și supraviețuiește dragostei.
Vreau doar să vorbesc despre dragoste.
Sunteți un haos de contradicții, voi toți.
Mulțumesc foarte mult.
Omenirea, ce enigmă.
Bâjbâi în întuneric și, totuși,
îți folosești inteligența înțelepciune.
Asta este cu adevărat o poveste.
Abia aștept să văd unde duce.
Sau cum s-ar putea termina.
Și asta.
Un muritor nu va ști niciodată, dar un duh ar putea.
Un duh are tot timpul din lume.
Nu ești norocos?
Poate.
Dar voi, ființele din praf...
Ați reușit să eclipsați puterea
și scopul principal al duhurilor și îngerilor.
Nu mai aveți nevoie de noi.
Poate ne vom ofili și...
- Veți dispărea? - Da.
Da. Ei bine, ăsta a fost subiectul
tuturor prelegerilor și lucrărilor mele.
Știu.
Și totuși, aici ești.
Imposibilul meu.
Da.
Bună?
Am venit!
Iubirea mea?
Duhul meu?
Iubirea mea?
Duhul meu.
Ce este asta?
Mă auzi?
Vorbește-mi.
Încearcă să vorbești cu mine.
Îmi doresc să vorbești cu mine.
Dormeam.
Duhurile nu dorm.
Hai să mergem la o plimbare.
O plimbare lungă și sănătoasă.
Am pregătit ceva pentru noi.
Am totul planificat.
O noapte minunată pentru noi.
Va fi uimitor.
Cel mai bun moment al vieții noastre.
Oprește-te!
Câmpurile astea electromagnetice... le pot scoate din capul meu.
Pot să le alung.
Mergem la un picnic.
O să cântăm la ukulele.
Alithea, este un loc pentru mine aici.
Aceste forțe nu vor pleca niciodată.
Nu vor părăsi această lume.
Le voi depăși. Pot să fac asta pentru tine.
Tu ești Alithea mea și te iubesc.
Mulțumesc. Mulțumesc pentru că ai încercat.
Nu crezi că te iubesc?
Dragostea este un dar.
Este un dar al sinelui, oferit gratuit.
Nu este ceva ce putem cere.
Ne-am păcălit singuri.
În momentul în care am spus acea dorință,
ți-am luat puterea de a o acorda.
Eu... mai mult decât oricine, ar fi trebuit să știu asta.
Nu am de gând să stric asta din nou.
Duhul meu, dacă această lume nu este pentru tine...
Îmi doresc să te întorci acolo unde îți este locul.
Oriunde ar fi asta.
Trei ani mai târziu
Mami!
Vino aici, maimuțică.
Nu este mami.
El o vizita din când în când,
și se bucurau de fiecare moment petrecut împreună.
În ciuda durerii cerului zgomotos,
stătea mereu mai mult decât trebuia.
La mult timp după ce l-a implorat să plece,
el a promis că se va întoarce în timpul vieții ei.
Iar pentru ea, asta a fost mai mult decât suficient.
Subtitrare şi adaptare - SimonaCriS Subtitrări-noi Team
Resincronizare: ruby2hora Subtitrări-noi Team