PRIZONIERII TIMPULUI
ReSincronizare: per_SEMPRE Subs Team
Castle... gard.
La o parte! 250.
- 250, încărcat! - La o parte! 300.
- 300, încărcat. - La o parte!
E mort.
Erau mai mult de 38 de grade. Tipul ăsta era rece ca gheaţa.
Pe lângă rănile vizibile, totul în el e fragmentat.
Până şi venele sunt fragmentate.
uită-te la inima lui. Aorta nu e întreagă.
Nici coloana. Aceeaşi deplasare, chiar la vertebra a treia.
Tipul ăsta e ca o păpuşă de hârtie tăiată şi lipită la loc.
N-are portofel, n-are buletin, doar chestia asta în jurul gâtului.
- Scrie ITC pe ea. I-am sunat. - Firma aia din deşert?
- Cei mai mari contribuabili ai noştri. - Scuze.
Frank Gordon, ITC. Am venit să ridic cadavrul lui Vince Taub.
- Mă ocup eu de acte. - Mulţumesc.
Vincent Taub, ei?
Asta e amuleta lui Vinnie. Mulţumesc, dle poliţist.
Cam trist când nu plânge după tine decât compania la care lucrezi.
- Mă scuzaţi. - Desigur.
Gordon. Nu, iau cadavrul chiar acum.
- Era şi Decker? - Nu, e doar Taub.
- Scoate cadavrul de acolo. - Ia şi radiografiile.
Ia tot. Crezi că vei avea probleme?
Nu, au fost foarte amabili.
Dacă transpiră asta, suntem terminaţi. Ai idee cum a ajuns în deşert?
Nu ştiu. Poate şi-a folosit declanşatorul fără autorizaţie.
- Pot fi un milion de motive. - N-a fost prea inteligent.
E mort, Robert. Taub e mort.
Dle Gordon, ce e "Castlegard"? Doar atât a spus tipul.
Pare numele unui parc de distracţii.
4 aprilie 1357. Castlegard, Franţa.
Armata engleză, în uniforme roşii, ocupase satul Castlegard.
Francezii înaintau,
încercând să-l împingă în direcţia asta, peste râu,
pe lângă mănăstire, sus, pe înălţimile de aici.
Lasă-le, Chris, până nu dărâmi tot.
Armata engleză s-a retras în castelul La Roque,
bine fortificat şi foarte bine aprovizionat.
Ambele tabere s-au pregătit de un asediu îndelungat.
Francezii încercau de 100 de ani să-l gonească pe englezi.
Lordul Oliver a încercat să-i demoralizeze pe francezi.
Ţinea prizonieră o doamnă nobilă, pe sora comandantului Arnăut, Lady Claire.
A atârnat-o de fortificaţii ca s-o vadă francezii.
Dar, în loc să-l demoralizeze, i-a impulsionat.
Au atacat castelul ca nişte nebuni.
Şi i-au învins pe englezi, luptând cu patimă!
Castelul La Roque a fost cucerit într-o noapte,
din pricina morţii unei femei, Lady Claire.
Destul cu teoria. E timpul să vă murdăriţi mâinile.
Bună, Chris.
- Ţi-am adus maşina de tuns a lui Marek. - Grozav!
Ţine ăsta, te rog. Poţi să-l mişti, dacă vrei.
- Credeam că e o călătorie de rutină. - Este.
Data trecută când ţi-ai ras barba, ne-am mutat în Kentucky un an.
- Maică-ta voia o schimbare. - De ce se-ntâmplă totdeauna aşa?
Sunt mai bătrân şi mai înţelept. Ia o bere.
- Călcatul te încinge. - Mulţumesc. E ceva la mijloc.
Scapi de barbă, deci ce se-ntâmplă de fapt?
E vorba de descoperirile astea uimitoare. Doniger ne dă prea multe indicii.
- E un miliardar norocos. - Nimeni nu e aşa norocos.
Ştie ceva şi nouă nu ne spune. Ceva e în neregulă.
O să-l storc nişte răspunsuri şi poate câţiva dolari în pIus.
Pune-o în geantă, te rog. Şi n-o şifona!
Te rog să nu spui nimănui despre asta, în special lui Kate.
- De ce să-l spun lui Kate? - Poftim, aranjeaz-o puţin pe-asta.
"De ce să-l spun lui Kate?" Vii să mă vezi de 2 ori pe an.
Stai până te plictiseşti de moarte. Recordul e de 3 săptămâni!
Începe să-mi placă arheologia.
Zice un băiat care ura Paştele pentru că trebuia să găsească ouăle!
- Pentru că le îngropai! - Asta-i altă poveste.
Ai rămas aici pentru Kate.
uite ce e, Chris, fiule. Te iubesc.
- Dar îmi arzi cămaşa. - Scuze.
Sunteţi din lumi diferite. Ai văzut ce înseamnă asta la mama ta şi la mine.
Da, tată, dar, nu te supăra, eu nu sunt ca tine.
Dar Kate este. Ai încredere în mine.
Pentru ea, arheologia e mai importantă decât tine.
- Iartă-mă! - Tu să mă ierţi. Ţi-am adus o bere.
- Ce drăguţ! - Jumate de bere, oricum.
- Ce faci aici? - Astea sunt scările.
- Unde duc? - Nu duc nicăieri.
Dar într-o zi mă vor conduce la tunelul spre La Roque.
Te ajut. Arată-mi ce să fac.
- Credeam că urăşti chestiile astea. - Nu le urăsc.
- Să bem o bere. Am nevoie de-o pauză. - Ia-o tu pe aia plină.
- Ce drăguţ din partea ta. - Noroc.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Vrei să calci pe urmele tatălui tău?
- Nu. - În nici un caz.
- Nu trecutul mă interesează. - Dar ce te interesează?
- Cred că ştiu. - Speram că ai observat.
Speram că n-o să mai speri că am observat.
- Deci nu am nici o şansă? - Eşti fiul şefului.
Deci am o şansă?
E târziu. Mă duc la culcare. Mulţumesc pentru bere.
- Nu prea ai mai exersat, ei? - Ei bine, nu întineresc.
- Îţi plac chestiile astea! - Sunt dependent.
Dă-o încoace până nu-ţi tai ceva de care o să ai nevoie mai încolo.
Apropo de dragoste, cum a mers aseară?
N-a mers.
Cum e să fii dat la o parte pentru nişte ruine de 600 de ani?
E nasol. E nasol rău.
- Voi trăiţi în trecut. - Poftim?
Ştii ce e trecutul pentru mine? E motivul despărţirii alor mei.
Mi s-a băgat pe gât de când eram copil. Voi nu priviţi spre viitor.
Ce găseşti în viitor aItceva decât în prezent,
mai multe electronice, mai multe maşini ca aia cu care ai venit?
Trecutul e interesant. Atunci oamenilor le păsa unii de alţii.
- Bărbaţii aveau onoare. - Ştii ce e asta pentru mine?
- Porcării cu "războinici romantici". - Romantici?
Dacă vrei să vezi romantism, vino cu mine. Hai! Haide!
Ce ai acolo? Doar o altă piatră care iese din pământ!
Piatră care iese din pământ?
E un sarcofag vechi de 600 de ani cu un cavaler francez şi soţia lui.
- Nu-i aşa că e frumoasă? - Da, te dă pe spate.
Foarte haios! Şi încă ceva. Se ţin de mână.
- E neobişnuit pentru perioada aceea. - Da, e neobişnuit.
O, Doamne, uite-aici. Cavalerul ăsta are o singură ureche.
Ce s-o fi întâmplat?
Ce tot spui? E o bucată lipsă. E probabil undeva aici, în praf.
Eu sunt arheologul. Aşa a fost făcut.
În regulă. Cine crezi că erau?
De ce i-ar păsa cuiva care nu dă doi bani pe arheologie?
Pentru că sunt intrigat. Asta voiai să auzi.
Absolut. Cu toţii suntem intrigaţi. De-aia suntem aici.
Nu pentru pietre şi dărâmături. Pentru oameni.
Cine au fost? Care a fost povestea lor?
Ne ajută să înţelegem de unde venim şi încotro ne îndreptăm.
- Ştii care-i vorba mea? - "Omul îşi face singur trecutul".
- O spun des? - Tot timpul.
Oricine au fost ei, şi-au făcut trecutul... împreună.
Ia-o foarte încet. E mai bine să fim precauţi.
Prăbuşire la mănăstire!
S-a prăbuşit podeaua sub mine.
- Acum cât timp? - 15 minute.
Mai avem 5 minute până la contaminarea cu oxigen.
- Aveţi grijă! - E chiar sub locul unde lucram eu!
- Kate, nu ştiu ce să spun. - Atenţie, oameni buni, să avem grijă.
- Te acopăr eu. - Cine coboară întâi?
- Eu cobor. - Coborâţi-o pe Kate!
- Puneţi-mă jos, uşurel. - Fă probă la radio.
- Unu-doi, unu-doi. Mă auzi? - Da.
- Bine. Ai grijă la echilibru. - OK, mai jos.
- Coborâţi-mă. - Uşurel, băieţi. Încetişor.
Încetişor. Mă apropii de nivelul unu.
Coborâţi-mă, băieţi.
- Mai jos cu Marek! - Ce aer stătut!
- Aveţi grijă acolo. - Eu am ajuns.
- E chiar sub locul unde lucram eu. - Eşti bine?
Bine? Mai mult decât bine. Mai dă drumul puţin la frânghie.
Mai daţi drumul! Haideţi, oameni buni!
- Dumnezeule! - Incredibil!
Suntem primii oameni care intră aici după 600 de ani!
Astea...
Astea... sunt minunate!
- Nu-ţi vine să crezi în ce stare sunt! - Kate, vino încoace.
- Nu pot să cred! E prea mult! - Ce? Ce este?
Avem o casetă de documente, şi o învelitoare cu documente înăuntru.
- Uite în ce stare bună sunt! - Să fim cu grijă.
Adu punga. Nu-mi vine să cred!
- E o descoperire fantastică. - Ai grijă!
S-o ducem la suprafaţă. Am nevoie de lumină.
- Dumnezeule! - Doamne! Uau!
Dă-mi becul. E uimitor!
Ce ticălos ar strică cu bună ştiinţă ceva atât de frumos?
Evident, nu un arheolog.
- Să plecăm! - Băieţi, venim sus!
- Trageţi-i sus! - Vrem să urcăm repede!
- Uau! Ţine asta. - Ce faci, Marek?
- E-n regulă. - Ce faci?
E o lentilă bifocală modernă.
Ştiu. Bifocalele au fost inventate la mijlocul secolului VIII.
- Dar gaura aia s-a deschis abia azi. - N-a mai fost nimeni jos acolo.
- Crezi că e ciudat? Ia uite la asta. - Ce este?
Unul din documentele din cutie.
E o listă a lucrurilor care erau aici. Nimic special.
Dar am găsit asta.
Profesorul! "Ajutaţi-mă. E A Johnston."
- '4/2/1357"? - 1357?
E A Johnston. Am comparat semnăturile.
E scrisul lui, cu siguranţă, dar e plecat abia de două zile.
- El l-a scris, dar acum 600 de ani! - Care-i treaba aici?
François îi caută ochelarii de rezervă, să vedem dacă se potrivesc.
Deci asta e a profesorului şi e veche de 600 de ani?
- Ce aţi fumat, băieţi? - Stern, explică-mi ceva.
- Aş vrea eu. Cerneala are 600 de ani. - Ştiu. Ăsta e tata.
Ne face o farsă.
Tatăl tău n-ar contamina situl sub nici o formă.
- Ai datat cerneala cu carbon? - Desigur.
- Trebuie să fie alt motiv. - Am testat-o de trei ori. uite!
Aşa cum am spus, tatăl tău a scris notiţa asta.
Dar a scris-o acum 600 de ani.
Nu mă interesează politica ITC. Sunt fiul lui.
Am găsit ochelarii profesorului pe biroul lui.
- Se potrivesc perfect. - Ar trebui să facem un test optometric.
Alo? M-am săturat de atâta du-te vino.
Spuneţi-mi unde e profesorul Johnston sau va trebui să reclam o răpire.
M-am făcut înţeles? Spuneţi-ne unde şi când.
- Ce s-a întâmplat? - Doniger trimite un avion după noi.
Mergem la New Mexico? Să ne facem bagajele.
Bună dimineaţa. Sunt Steven Kramer, ITC.
- Frank Gordon, director de securitate. - Unde e tata?
- O să-l vedeţi în curând. - Unde-i Doniger?
- Cum a fost zborul? - Doniger vă aşteaptă înăuntru.
Avem documente vechi de 600 de ani cu scrisul profesorului pe ele.
- Ne cere ajutorul. - Vă explic totul imediat.
ITC face progrese în domeniul ştiinţific.
Lumea afacerilor a fost revoluţionată
de o maşină care trimitea documente la o apăsare de buton.
Dl Doniger dorea să facă la fel cu obiecte.
- Ca un fax? - Exact.
Încearcă să trimită obiecte dintr-un loc în altul?
- Corect. Urmaţi-mă. - Dar e imposibil!
- I-ar trebui milioane de procesoare! - Aşa e.
Le-am folosit pentru o maşină care poate teleporta obiecte.
Pare o nebunie, dar ar falimenta companiile de curierat.
- Aţi reuşit? - Da, dintr-o parte în alta a camerei.
Dar noi voiam să trimitem obiecte de pe un continent pe altul.
Aşa c-am construit o maşină mai mare. Iată prototipul.
Deci chestia aia pe lângă care am trecut e pe bune?
Da. I-am dat de 1.000 de ori mai multă energie.
Am încercat să trimitem ceva către o maşină similară aflată la New York.
Acum urmează partea interesantă.
Pachetul nu a ajuns la destinaţie.
Câteva ore mai târziu, a apărut din nou aici.
Stai puţin. Dacă a dispărut, unde s-a dus între timp?
Nu ştiam. Am trimis de mai multe ori un aparat de fotografiat.
Am primit fotografii ale aceluiaşi loc. Un deal împădurit.
Atunci, dl Doniger a luat decizia genială
de a îndrepta aparatul în sus.
Am comparat imaginile obţinute cu hărţi ale cerului.
Aparatul nu era doar în locul greşit,
era în timpul greşit.
- Ce înseamnă asta? - Aparatul făcea fotografii
lângă Castlegard, Franţa, în anul 1357.
Aţi descoperit din greşeală călătoria în timp?
Nu, am descoperit din greşeală o gaură de vierme
care pare a fi blocată la un singur loc şi moment din trecut.
1357, Castlegard.
Aţi trimis ochelarii şi documentele lui tata în secolul XIV?
Nu, Chris, tatăl tău este în secolul XIV.
- Poftim? - Trebuie să ne ajuţi să-l aducem înapoi.
- Robert Doniger. - N-are nici un sens.
Găurile de vierme sunt volatile. Nu poţi trimite un om prin ele!
- Nu poţi trimite o hârtie pe un fir. - Dar poţi trimite un fax.
Sigur, odată ce-ai descompus mesajul într-un şir de electroni. La naiba!
Nu-mi pasă cum sau de ce.
Îmi pasă de tatăl meu. El ştia de asta?
M-am gândit să-l indicăm cele mai bune situri unde să excaveze
şi el ar putea descoperi de ce suntem legaţi de aceste coordonate.
Deci de-aia ne finanţaţi lucrările.
A fost mai perspicace decât credeam. I-am dat prea multe indicii.
A devenit foarte suspicios.
Cum l-aţi putut trimite acolo? Dumnezeu ştie unde e!
E foarte convingător. A insistat.
- Acum e blocat acolo. - Aici interveniţi voi.
- Arătăm noi a specialişti? - Nu.
L-aţi trimis în timpul Războiului de 100 de ani.
- A fost o perioadă frământată. - Ne trebuie experţi culturali.
Oamenii mei nu ştiu să se amestece cu localnicii.
Va trebui s-o facem ca să-l găsim pe profesor şi să-l aducem înapoi.
Aşa, pur şi simplu?
Ne băgăm acolo şi suntem transportaţi ca prin minune în 1357?
După ce ne-a descompus în electroni.
- De ce ar trebui să facem ce ne ceri? - Ar trebui să ştim mai multe.
Ştiu că aveţi multe întrebări.
Dar profesorul lipseşte de 72 de ore.
Cu flecare minut pierdut, îl vom găsi din ce în ce mai greu.
- Trebuie să le dăm alte haine. - Frank, te schimbi şi tu cu ei?
Eu nu merg. I-am pregătit pe Gomez şi Baretto.
- Bun. Mi-ar plăcea să vii cu noi, totuşi. - N-am spus că mergem.
- Îi pregăteşti tu, te rog? - Sigur. Veniţi pe aici.
Vă mulţumesc. Vă rog, pe aici. Vă mulţumesc.
Urmaţi-l pe Steve. Vă va duce în zona de pregătire.
Gomez şi Baretto sunt cei mai buni oameni ai mei. Fac faţă oricărei situaţii.
- Aş prefera să nu merg. - Eu vreau să mergi.
Dacă te vezi cu Decker, ştii ce să faci.
- Robert... - Sst!
Grozav discurs. Aproape l-am crezut şi eu. Dar n-ai uitat ceva?
- Ce? - uite RMN-ul şi radiografiile lui Taub.
Era la al zecelea drum. Ei sunt la primul şi ultimul.
N-ar trebui să ştie că n-avem habar cum a ajuns Taub în deşert?
Le-am spus destul.
Cum a rămas tata acolo?
Doniger i-a dat o oră. Au apărut probleme.
- L-am pierdut în pădure. - L-ai lăsat acolo?
A trebuit să vin înapoi, altfel rămâneam amândoi acolo.
Mai bine el decât tine, nu?
Trebuie să rezolvăm câte ceva înainte să plecăm.
Ne trebuie datele voastre genetice ca să vă aducem înapoi.
Schimbaţi-vă în hainele de acolo.
Puneţi-vă efectele personale în dulapuri.
Bill Baretto şi Jimmy Gomez sunt amici de-ai mei din infanteria marină.
- La ce ne trebuie puşcaşi marini? - Dacă ceva merge rău.
Îmi place să fiu acoperit. Să ne schimbăm.
Nu pot să cred că vă gândiţi să faceţi aşa ceva! Nu înţelegeţi?
Vă descompuneţi în molecule.
- Pentru o clipă, încetaţi să existaţi! - Are dreptate.
N-am nevoie de dra Ericson sau de Chris. Dle Marek, d-ta cunoşti terenul.
- Nimeni nu cunoaşte terenul ca mine. - Merg şi eu!
Am spus că eu nu merg, aşa că nu pune mâna pe mine!
Mersi. Stern, n-avem nevoie de tine. Eşti fizician.
- Cunoştinţele tale nu ne pot ajuta. - Îmi pare rău.
- Dar vom avea nevoie de François. - De ce?
Pentru că vorbeşte franceza fluent, iar franceza noastră scârţâie rău.
- Nu-l obliga! - Am eu grijă de tine.
François, va trebui să decizi singur.
Tatăl tău ar fi făcut-o pentru mine. Da, merg.
Mulţumesc. Mulţumesc.
... coordonatele setate.
- Verificare. - Platforma în poziţie.
- Computerele sunt gata, dle Doniger. - Spuneţi-i lui Gordon să-i dea drumuI.
Păstraţi-mi nişte beri la rece, OK?
- Dle Stern. - Acoperă-ne, OK?
O să fie bine. Ne întoarcem într-o clipă.
- Ai grijă. - Cei 50 $ pe care ţi-i datorez.
Să plecăm, oameni buni!
- Şase ore. Ceasul merge. - Mersi, Steven.
Purtaţi aceste declanşatoare la gât.
Folosiţi-le pentru a cere să vă întoarceţi.
Frank vă va spune cum funcţionează când ajungeţi acolo.
Un declanşator vă aduce înapoi pe toţi. Nu le pierdeţi.
- Şi armele? - Nu aveţi voie cu nimic modern.
- Declanşatoarele sunt setate la 6 ore. - Adică?
- Expiră după şase ore. - Şi apoi, ce se întâmplă?
O să văd aduc înapoi cât aţi zice peşte.
- N-aveau aşa ceva pe atunci. - Nu, nu văd fără...
O să te descurci. Aici am greşit cu profesorul.
Se pare că procesul e dureros, într-o măsură.
Mi s-a zis că durerea e intensă, dar de scurtă durată,
doar câteva secunde şi nu lasă urme.
Iertaţi-mă. N-am vrut ca asta să vă influenţeze decizia.
- Noroc. - Să-l dăm drumul.
Arătaţi bine, apropo. Dră Ericson, arătaţi minunat.
- Mulţumesc. - Noroc.
O să-l găsiţi. Vă veţi întoarce înainte de prânz.
- Atenţie, domnule. - Aveţi grijă, oameni buni.
E ceva fantastic pentru un arheolog.
Încet! Nu există bare.
- Josh, vino şi uită-te. - OK, dră Ericson?
- Sunt bine. - Poziţionaţi-vă în perimetru.
Ocupaţi toată platforma.
Relaxaţi-vă. O să fim înapoi cât de repede.
- Gata? - Toate sistemele operaţionale.
Intră, Josh. Închide uşa.
Şase ore. Cronometrul merge.
Dle Marek? Aşezaţi-vă în poziţie.
- Toată lumea e bine? - Ce naiba facem?
Profităm de o ocazie unică.
- Suntem aici să avem grijă de voi. - Liniştiţi-vă.
Totul va fi bine.
- Transmisia ADN activată. - Mulţumesc. OK.
- Localizează-l. - Localizez.
- Cât durează? - Câteva secunde.
Priveşte aici.
Oglinzile în poziţie.
- Sunteţi bine? - Unde e François?
Acum aşteptăm.
François, dă-mi mâna! Hai!
- François, ţine-te bine! - Trebuie să te ţii!
- Poftim, ia-mă de mână! - Eşti bine?
Toată lumea e bine? Am fost cât pe ce!
Să urcăm dealul ăsta. Hai, toată lumea sus, după mine!
- Ce mai început! - Ajungeam pe pământ.
- Gordon, asta e? - Cred că da.
Suntem în Franţa anului 1357? Asta ar putea fi casa bunicilor mei din Oregon.
- Am ajuns? - Suntem în Franţa anului 1357.
- Asta e Franţa? Sunt acasă. - Haideţi, să mergem.
A, declanşatoarele. Apăsaţi aici, vă arată cât timp mai aveţi.
Strângeţi-l şi vă duce înapoi acasă. Nu strângeţi! Nu l-am găsit pe tatăl lui.
- A spus să vă ascundeţi! - Ascundeţi-vă! Haideţi!
François, haide!
Bine lucrat, Sir De Kere!
După el. Prindeţi-i pe ceilalţi. Aflaţi cine sunt.
Repede!
O, Doamne! Baretto!
Avem un semnat! Se întorc!
Aduceţi un medic!
Ce a fost asta?
- Ce e aia? - O grenadă!
La pământ!
A plecat!
Jos! O să te vadă!
Aici sunt!
Hai! Să mergem!
Să mergem.
Haide. Chris! Kate! Marek!
- Unde sunt băieţii mei? - Nişte tipi l-au fugărit pe Baretto.
A încasat nişte săgeţi şi-a apăsat pe declanşator. A plecat!
- A apăsat pe declanşator şi a dispărut. - Unde e Gomez?
- Nu ştiu. - Nu l-am văzut.
- O, Doamne. - Nu te uita.
- Ce faci? - Nu-i găsesc declanşatorul.
- Declanşatorul? E mort! - François, ce faci?
Vă scot de aici! Nu putem salva pe nimeni dacă murim!
Linişte!
- Nu face asta! - De ce nu?
- Avem nevoie de un spaţiu de 10 m. - Cum adică?
Nu pierdeţi declanşatoarele. Sunt foarte importante.
O să-l găsesc pe tatăl tău şi o să vă duc acasă.
- Va fi bine. - Să-l găsim pe Marek.
- Şi Gomez? - Nu putem face nimic.
Trebuie să mergem. uită-te la mine.
Sst! Linişte! Soldaţii!
Ai trecut pe lângă noi. Ai trecut pe lângă noi în pădure. E-n regulă.
- Le-am pierdut urma! - Găsiţi-o din nou.
- Da, Sir De Kere. - Căutaţi jos, la râu.
Doamne, eşti fată!
E-n regulă.
După ticăloşii de francezi!
După ei! Nu-i lăsaţi în viaţă!
Ai grijă!
Aici erai! Vino încoace!
Opriţi-o!
Ştia că n-are voie cu nimic modern!
A adus o grenadă!
- Nu-mi vine să cred! - Bobinele!
Ştiai regulile! Fără arme moderne! Doamne!
- Declanşatorul lui. - Ce s-a întâmplat cu restul?
- Un doctor! - Nu ştiu.
- Dă-mi mănuşile tale. - A încercat cineva să vină cu eI?
Nu ştiu. Ştiu la fel de multe ca tine.
Şi dacă încearcă să se întoarcă acum?
- N-or să reuşească! - Fără concluzii pripite.
Nu poţi lasă şapte oameni acolo!
- Taci din gură! - Nu ştiu ce să zic.
Vă rog, spuneţi-mi că aveţi un plan de rezervă.
Da, avem un plan de rezervă.
Haideţi!
Gordon! Franţuzoaica asta ne va duce la Castlegard!
Repede! Să mergem!
Sătul Castlegard!
- Am ajuns! - Unde pleacă toată lumea?
Stai puţin. Ce zi e azi?
Merde! Marek, e 4 aprilie.
- Sigur că da. E 4 aprilie. - 1357.
- Ziua când a căzut La Roque? - Ce tot spui acolo?
- Gordon, ticălosule! - Poftim?
Ne-ai adus înapoi în ziua când francezii atacă.
Până seara, locul ăsta va fi scrum.
Atunci lăsaţi lecţiile de istorie şi căutaţi-l pe profesor. După mine.
Să mergem.
Sunt fizician. Vă pot ajuta.
- Puteai să fii şi farmacist! - Panourile de rezervă sunt pe drum.
- Cât o să dureze reparaţia? - 5 ore şi 27 de minute.
- De unde naiba ştii? - Doar atâta timp avem.
Odată ce platforma e reparată,
chiar dacă expiră declanşatoarele, putem trimite pe cineva după ei.
Doar declanşatoarele ţin deschisă gaura de vierme.
Dar aţi deschis-o de zeci de ori!
Nici măcar nu ştim ce am făcut ca să ne conectăm la ea.
Ar putea fi o calibrare norocoasă,
dar grenadă a distrus orice posibilitate de a o re-crea.
Deci când expiră declanşatoarele, vor fi blocaţi acolo pentru totdeauna?
E posibil.
Băieţi, pe aici.
Să mergem, haideţi. Pe aici.
Castelul La Roque ne aşteaptă!
- Conacul! - Ca să vezi!
Chiar la el lucram! Da, e Castlegard, cu siguranţă.
Greşeam total cu partea din dreapta!
- De unde e turnul ăla? - Dacă tata e acolo?
- Ai dreptate. - Cum intrăm?
- Vin soldaţii. Repede. - De ce nu vă strângeţi lucrurile?
- Fugiţi! - Staţi! Opriţi-vă!
- Haideţi! - Fugiţi, fugiţi!
Nu-i lăsaţi să scape!
Daţi calul ăla la o parte!
Stăpâne.
- Ridicaţi-l! - Hai, prietene.
- Cine sunt ăştia? - I-am prins în sat.
Sunt Lord Oliver. Cine vorbeşte în numele vostru?
- Eu, stăpâne. - Vorba ta e ciudată.
Da, suntem scoţieni, stăpâne.
Scoţieni? Aţi venit să ne omorâţi în timp ce dormim?
Întâi moşul, acum grupul ăsta!
De ce găsesc scoţienii aşa interesant satul ăsta?
- Trebuie să fie blândeţea dv, stăpâne. - Într-adevăr. Doamnă.
- Îmi cer iertare, stăpâne... - Lasă-l să vorbească.
- Stăpâne, bătrânul... - Edward De Johnnes?
Pretinde că e magistru.
- Îl cunoaşteţi? - E stăpânul nostru, domnule.
- Se simte bine? - Mi-a spus că e singur.
Eram la câteva zile după el. Nu ştie că suntem aici.
Tu cine eşti? Da, tu, care dai cu capul în tavan!
- François, stăpâne. - Eşti francez.
Staţi pe loc, vă rog. Suntem gentilomi cu toţii.
E interpretul nostru, domnule.
Iertaţi-i. Pe lângă scoţieni, mai sunt în război şi cu francezii.
Am uitat pe cineva? Spaniolii? Sunt în război şi cu ei?
Arnăut a trimis mulţi spioni printre noi.
- Nu e spion. - Nu?
- E prietenul nostru. - Sunt sigur că este.
E prea înalt ca să fie spion.
Ah... Je suis un espion.
- Tradu. - Taci din gură.
Je suis un espion. Tradu!
- Sunt spion. - N-am auzit prea bine.
- Înseamnă... - Taci, François.
Sunt spion.
E o minune. Un francez tăcut! Aţi auzit?
- Nu, stăpâne. - Mai tare, băiete!
- Sunt spion. - Aha... aşa credeam şi eu.
- Doamne! - Scăpaţi de francez.
Puneţi-i pe ceilalţi lângă moş. Poate avem nevoie de ei.
Nu, Chris! N-o face!
Înăuntru cu voi!
- Mişcă! - Nu mă împinge!
Lăsaţi-o în pace!
- Ai naibii scoţieni! - Ţine-te!
Aici. André, pe aici.
- Declanşatorul meu! L-am pierdut! - Nu te îngrijora.
- Ne trebuie doar unul să ne întoarcem. - Aveţi grijă cu restul.
Ticăloşii l-au omorât pe François!
Profesore!
- Profesore! - Kate?
- Da. - Kate! O, Doamne!
- Eşti bine? - Aţi primit mesajul meu!
- Chris, tatăl tău. - Chris e aici, şi Marek.
- Tată? - Fiule! Chris! Fiul meu!
Tată, eşti în viaţă!
Ce s-a întâmplat? Ai pierdut mult sânge.
Nu e sângele meu.
- E al lui François. - E mort.
Oliver l-a omorât pentru că e francez.
Era unul cu o sabie şi a băgat-o în el, pur şi simplu.
Profesore, ce s-a întâmplat?
Încercam să-i evit pe englezi, dar m-au găsit la mănăstire.
Am reuşit să-i conving pe Oliver că sunt magistru.
- Ce naiba e aia? - Adică om de ştiinţă.
- M-a acuzat de spionaj. - Şi cum ai scăpat?
- I-am promis lui Oliver o armă nouă. - Ce fel de armă?
Foc lichid, aşa de intens că nici apa nu-l stinge.
Foc grecesc? I-ai promis focul grecesc?
Îţi dai seama ce-ai făcut?
Le-ai dat englezilor un avantaj serios! Englezii trebuie să piardă!
- Eram singur! - Linişte!
Îmi pare rău.
Problema este că, atunci când englezii ne duc în La Roque,
când închid fortăreaţa pentru asediu, nu mai avem scăpare.
- Suntem ca şi morţi. - Trebuie să evadăm acum.
Câmpul unde sunt colibele ţăranilor e cel mai apropiat loc
unde avem destul spaţiu să folosim declanşatoarele.
- Dar cum ajungem acolo? - Mai avem patru ore.
Patru ore sunt destule. Avem un avantaj de 650 de ani de cunoaştere, faţă de ei.
Nu avem motive să n-ajungem acasă în 20 de minute.
- La treabă! - uitaţi-vă în jur.
E o gaură prin care putem urca!
- Linişte! - OK, în regulă.
Era în grupul pe care l-am capturat, stăpâne.
Ce cauţi pe pământul meu?
- Cochon! Porc împuţit! - Ce faci?
O să cobor pe zid. Când avem cale liberă, vă dau drumuI.
- În regulă? - Nu pleci nicăieri!
Ba da, plec. Marek, sunt cea mai bună căţărătoare.
Ar trebui să merg eu, dar acoperişul nu ne-ar ţine nici pe mine, nici pe tine.
- Aşa este. - Dar pe tine te-ar putea ţine, Kate.
Ăsta nu e un joc. Eşti pregătită să ucizi?
Voi face orice e necesar.
- Nu pleci nicăieri! - O să fie bine.
Doar un lucru e mai rău decât să mor aici. Să trăiesc aici.
Refuz să le fac, pe amândouă. Mă duc. E în regulă.
Ai grijă, te rog!
E uşor. O să fie uşor. Chris, am nevoie de ajutorul tău. Hai.
Ţine-le aşa, să fie deschise. Bine?
- Ai grijă. Ce vezi? - Sunt gărzi jos. Mă duc peste acoperiş.
- E o fereastră pe partea cealaltă. - Ai grijă.
Te-am prins! Ţine-te bine!
Ţine-te bine! Te-am prins! Nu-mi da drumul!
- Eşti bine? - Am pus piciorul pe ceva.
- Te tragem înapoi. - Nu, sunt bine.
- Ai grijă. - O să merg înainte.
Tu, omule! la copiii ăia şi mişcă-te! Totul e liber afară.
Grajdurile sunt libere!
Casa e liberă!
Avem nevoie de un cal aici! Staţi aliniaţi! În formaţie!
Prea multă bere! Mai jucăm când mă întorc.
Fă-l să tacă.
- Ce naiba...? - Acum! Ieşiţi acum!
Luaţi arme!
Să mergem!
Ne ducem pe unde am intrat, bine? Marek!
Luaţi-o înainte. Eu vă acopăr spatele.
- Să mergem! - Kate, trebuie să plecăm.
- Să mergem, hai! - Linişte!
- Luaţi-o voi înainte. - Ce faci?
- Ai înnebunit? - Hai, să mergem!
- Am declanşatorul la gât. Vă ajung eu. - Haideţi!
- Unde e? - Ne prinde din urmă.
Transmisia ADN ar trebui să funcţioneze... acum.
- Am făcut-o! - Funcţionează?
- Da. - E un început bun.
- Nu mişca. Nu vorbi. - Trădător!
Doamne. De ce nu m-ai ascultat?
Iisuse! Sunt scoţianul! Stai, eu sunt!
- Ce tot spui? - Dă-mi securea!
- Ajută-mă să sparg peretele! - Pune aia la uşă!
OK. Dă-te la o parte, femeie! Dă-te la o parte!
Repede! Haide! Aşa!
Gărzi!
- Cine e ăla? - Îl cheamă De Kere.
Repede! Către râu!
Mai multe gărzi!
- Nu fără Marek! - Treaba mea era să-l aduc pe profesor.
Nu pot să stau după voi. I-am pierdut pe Gomez şi Baretto.
Mă urmaţi sau sunteţi pe cont propriu.
Către râu!
Avem un semnal. Cineva încearcă să revină.
- Cât de puternic? - Minimal.
- Ce înseamnă asta? - Sunt încă în viată.
Staţi!
Hai! Unde e? Unde-i Gordon?
- Unde e...? - Uite-l acolo.
- Haideţi! - Atenţie.
Chris, lasă arma jos!
- La naiba! Hai odată! - Ne Iaşi aici cum l-ai lăsat pe tata?
- Poftim? - Se uită lumea!
- N-avem timp! - Ascultă! Linişte!
- Kate, apasă-ţi declanşatorul! - Nu plec fără Marek.
Nu plecăm nicăieri fără Marek!
Căutaţi peste tot!
Apasă-l. Ne putem întoarce după Marek.
- Să-l apăs? - Apasă-l!
- De ce nu merge? - Dac-ar merge, am fi toţi acasă!
- Mergeţi încet, toată lumea. - Să găsim o ascunzătoare.
Infanterie, căutaţi în colibe!
Căutaţi peste tot şi prindeţi-i!
Apropo, mă cheamă André Marek.
Eşti din Castlegard, nu-i aşa?
Nu-ţi face probleme, te vei întoarce curând.
Nu, englezii or să-l facă scrum înainte să plece la La Roque.
Nu, nu. Şi La Roque va cădea.
Da, dar vor fi pierdute multe vieţi
şi vor trece multe luni până să se întâmple asta.
Francezii au construit fortăreaţa. Ştim ce puternică e.
La Roque va cădea astă-seară.
Doar un profet sau un nebun ar spune aşa ceva.
În cazul tău, probabil un nebun.
Sunt orice te face să zâmbeşti aşa.
Eşti măritată?
Nu. Ne luptăm cu englezii dinainte să mă nasc eu.
- N-am timp de măritiş. - Desigur.
Eşti... cu cineva?
- Dacă sunt cu cineva? - Da.
Sunt cu tine!
Ştiu, dar vreau să spun...
Te vezi... cu cineva?
- Văd? - Da.
Pe nimeni. Probabil se ascund pe mal sau în pădure.
- Ar putea fi oriunde. - Ştii, e ciudat.
Vorbim aceeaşi limbă,
dar nu înţelegi ce-ţi spun, nu-i aşa?
E bine. Sunt francezi! Ne vor ajuta.
- Tu eşti Lady Claire? - Lady? Îmi place.
E frumos. Arde-le.
Dame Claire...
Foc!
Găsiţi-i!
L-am omorât pe omul acela.
Trebuie să trăiesc cu gândul ăsta.
Stăpâne, i-am găsit!
Kate, vino!
- Haide! - Repede! Intră acolo!
Căutaţi-i prin spate.
- Daţi-i foc. - Nu! Nu puteţi face asta!
Chris, te rog, ieşi de acolo! Chris! Fiul meu e înăuntru!
- Chris, ieşi de acolo! - Ţine-ţi oamenii!
- Hai. - Chris, aşteaptă!
Sora mea, te caut de o săptămână. Unde ai fost?
M-am descurcat.
Cine e omul acesta?
Mi-a salvat viata.
- Spune că ţi-e recunoscător... - Eşti englez!
- Nu, sunt scoţian. - Ţi-a salvat unul dintre oameni.
- Scoţian? - Da.
În cazul ăsta, nu ştiu cum aş putea să-ţi mulţumesc destul.
Ţine-o lângă tine şi ai grijă de ea.
- Îmi port singură de grijă. - Asta e evident.
N-o scăpa din ochi. În special astă-seară.
Nu-ţi face griji. Va fi protejată.
Eu trebuie să mă întorc la Castlegard să-mi caut prietenii.
- Am nevoie de un cal şi de o armă. - N-o să ajungi viu înapoi.
Englezii se mută la castelul La Roque. Atacăm în seara asta.
- Nu te întoarce acolo. - Trebuie să-mi găsesc prietenii.
Foarte bine. O să-ţi dau ceea ce-mi ceri. Îţi mulţumesc din nou.
- Lady Claire... - Claire.
Aş vrea să ne fi întâlnit altcândva.
Dar tu, eşti însurat?
Nu.
Arnăut a descălecat. E cu sora lui.
Foarte bine. Intraţi repede, ucideţi-l, apoi plecaţi.
Şi Domnul fie cu voi.
- Trebuie să ajung în La Roque. - N-o să reuşeşti.
- Găsesc eu o cale. - O să fii ucis.
- N-am de ales. - Ba ai.
Mai există o cale.
Tunelul? Nu l-ai găsit. Nu ştii dacă există.
- Se bănuieşte demult că există. - Tatăl meu e în pericol.
Toţi suntem în pericol!
Dacă tunelul a existat, acum e acolo. E în mănăstire.
Vreau să-l salvez pe tatăl tău la feI de mult ca tine. Ai încredere în mine.
Ştiu că e acolo. Ştiu! Trebuie să ai încredere în mine.
Alinierea!
Hai, ţineţi pasul!
Hai, treceţi în rând!
- E Marek! - Sunt bine.
- Dar Chris şi Kate nu sunt, Marek. - Ce s-a întâmplat cu ei?
N-au supravieţuit.
- I-au omorât! - Cum?
A trecut ceva, nu-i aşa, Frank?
Dumnezeule! Credeam că ai murit.
De-aia l-ai trimis pe Taub să mă omoare.
- Nu. Să te aducă acasă. - Da, sigur. La fel ca tine.
Nu, ascultă-mă. Am nevoie de ajutorul tău.
- Ce e asta? - Nu merge.
Scrie că mai aveţi mai puţin de o oră jumate.
- Nu merge. - Pe naiba.
uite ce e, trebuie să mă crezi. N-a fost vina mea. Am familie!
- Ai fost la mine acasă. - Ai familie, da?
- Am familie. - Şi eu aveam!
- Nu! Nu! O, Doamne! - O, Doamne!
L-am văzut fugind cu declanşatorul, căutând un spaţiu deschis.
Eu eram la pământ, cu trei săgeţi în mine.
Eram William Decker, angajat ITC numărul 273.
Acum sunt Sir William De Kere, aghiotantul Lordului Oliver.
Ai fost destul de impresionant azi, Marek, pentru un profesor.
- De unde ştii cum mă cheamă? - Vă ştiu numele tuturor.
Am citit flecare raport care venea de la satul vostru.
De câte ori ai venit aici?
Destul cât să cunosc pe pielea mea erorile de transcriere.
- Erorile de transcriere? - Doniger. Ticălosul.
- Nu v-a zis nimic. - Ce sunt erorile de transcriere?
Erori apărute în procesul de reconstrucţie al ADN-ului. E ca la fax.
Distorsiuni, greşeli. Doar că nu e vorba de litere.
E vorba de părţi ale corpului. De organe.
Am venit de prea multe ori. Nu voi supravieţui unei noi teleportări.
Vătămările pot fi reparate. Dar nu în epoca asta.
Trebuie să te întorci.
De ce nu apeşi declanşatorul ca să mergem cu toţii acasă, Decker?
Numele meu este De Kere. Aceasta este casa mea.
Lordul Oliver îşi aşteaptă focul grecesc.
Supravieţuirea voastră depinde de cunoştinţele voastre de istorie.
Dacă eu mă ridic în ochii lui, vă ridicaţi şi voi. Cad eu, cădeţi şi voi.
- Unde e declanşatorul tău? - Mi l-a luat De Kere.
Suntem prieteni ai lui Edward De Johnnes.
- Edward De Johnnes? - Magistrul.
E tatăl meu.
- I-au făcut rău englezii? - Nu ştim.
- Avem nevoie de ajutor. - Veniţi.
Trebuie să ne grăbim. N-avem prea mult timp.
Oliver vrea o demonstraţie până diseară. Nu depăşiţi termenul.
Au reuşit. Toate ingredientele sunt aici. Un pic grosolane, dar sunt bune.
Ce tot vorbesc eu? Nu pot să fac asta.
Nu pot să le dau focul grecesc şi să influenţez istoria.
- S-ar putea să fi făcut eu asta. - Cum?
Când am ajuns aici, o fată ne-a condus la Castlegard.
După ea m-am întors.
S-a dovedit a fi Lady Claire, sora lui Arnăut.
- Vorbeşti serios? - Da.
- Am dus-o la francezi. - E incredibil de importantă!
Moartea ei îi ambiţionează pe francezi să câştige bătăia. Nu înţelegi?
Noi trebuie să fim de partea lui Oliver ca să trăim.
Exact aici săpam eu. Aici!
Ăsta e locul! Suntem aici!
- Ce vrei să spui? - Asta e încăperea...
- Ce-ai zis? - Arnăut e gata de atac.
- Nu mai avem vreme. - Alea sunt scările.
Sunt ceva catapulte, stăpâne.
Ce contează focul când ai ziduri de piatră?
Arcaşii în faţă, cavaleria în spate.
Bună seara, domnilor. Atacăm în seara asta.
Aduceţi catapultele în faţă...
... şi vedeţi să fie protejate permanent.
- Nu e nimic acolo. - Asta e încăperea.
Aici era gaura.
Am coborât aici. Asta înseamnă că Marek lucra acolo.
O, Doamne. Asta e cutia.
E pergamentul pe care a scris.
Ochelarii lui tata.
- Trebuie să mergem. - Pune-i înapoi!
Dacă nu-i găsim în viitor, n-o să-l găsim niciodată pe tatăl tău.
- Trebuie să ajungem la La Roque. - Piatră era distrusă!
Cineva o lovise.
Ce ticălos ar strica ceva atât de...?
Eu am fost.
Eu am fost. Eu am fost ţică...
La o parte!
Atenţie.
E tunelul!
- Daţi-mi o torţă. - Pe aceea. Intru în tunel.
- Vous... allez chercher Arnăut. - Să-l aducem pe Arnăut?
- Da! Mergeţi, vă rog. Grăbiţi-vă! - Kate, intră aici.
- Poţi? - Da, e-n regulă.
Cu grijă, băieţi. Ăsta e foc grecesc. Ne puteţi arunca pe toţi în aer.
Uşurel, încet. Nu daţi pe jos. Aşa e bine.
Încărcaţi catapultele!
Nu uitaţi, luptaţi de partea dreptăţii
şi Dumnezeu e alături de voi.
Haideţi, mai repede!
Catapultă!
- Eşti bine? - Nu mai avem timp!
- Lord Oliver, demonstraţia dv! - Da, vreau să văd.
- Înţelegeţi, eu niciodată... - Arată-mi!
- Arată-l! - Focul grecesc pe care l-ai făcut.
- Marek, dă-l drumul! - Hai, mişcaţi-vă!
- Trageţi cu porcăria aia! - OK, trag.
- Trageţi! - Gata? Foc!
La o parte. Lăsaţi-mă să trec.
M-aţi trădat. Mi-aţi promis foc grecesc şi-mi daţi doar asta.
- Lord Oliver... - Ar trebui să vă spânzur! Ce?
- Apa înteţeşte focul. - Bine.
Şi mai bine.
Eşti un magician, nu un magistru! Vreau asta la flecare tun.
- De câţi oameni ai nevoie? - 20.
- 20? - Dă-i 20 de oameni.
Cum porunciţi, stăpâne. Pe aici, "magicianule".
Arcaşii pe ziduri!
Avem 81%.
S-a terminat. Nu vreau să mă joc cu vieţile lor.
Nu putem obţine eficientă 100% din cârpeli!
- Care e minimul pentru siguranţă? - Am reuşit la 80%.
- Avem 81%. - Dar erau obiecte neînsufleţite.
- Cât timp mai avem? - 28 de minute.
Putem s-o facem?
- Da. - E prea riscant.
- O să-l laşi acolo? - Crezi că eu vreau?
- Cred că nu-ţi pasă. - Acolo au o şansă să trăiască.
Nu mai e decizia ta!
Ba da, şi am decis. Îmi pare rău.
- Daţi foc şanţului cu apă. - Da, stăpâne.
Daţi foc şanţului cu apă!
Aprindeţi-vă săgeţile!
Arcaşi, pregătiţi-vă!
Întindeţi arcurile!
Trageţi!
Săgeţi de noapte. O mică surpriză pentru francezi.
Pregătiţi! Întindeţi! Trageţi!
Săgeţi de noapte!!
Daţi-vă în spate!
Retragerea! Retragerea!
- Suntem aproape. Ştiu asta. - Bine.
Bine jucat, stăpâne.
Stăpâne Arnăut... repede, la mănăstire!
La mănăstire a fost găsit un tunel către La Roque!
Vreau douăzeci de cavaleri şi cei mai buni arcaşi ai noştri.
Încă una din astea şi suntem istorie.
O, nu. Nu!
Ce s-a întâm...? La dreapta, poate?
Sau poate... Poate trebuie s-o luăm în sus.
S-o luăm în sus. Nu ştiu! Nu, nu, nu!
Poate ne-a scăpat ceva. Poate n-am luat-o pe unde trebuia.
E prea târziu.
Ţi-am cerut să ai încredere în mine şi te-am dezamăgit.
L-am dezamăgit pe tatăl tău. Am dezamăgit pe toată lumea.
- Îmi pare foarte rău. - Nu ne-ai dezamăgit. Vino.
Întoarceţi-vă şi aşteptaţi semnalul meu de atac.
Da, stăpâne. Domnul să vă aibă în pază.
Închideţi porţile interioare!
- Începe să mă obosească asta. - Curtea e în siguranţă.
Bine. Francezul trebuie pus la respect. Acum e momentul.
Căpitane, e timpul!
Robert, mai avem 13 minute. Să încercăm să-l aducem înapoi.
Să-ţi mai explic o dată?
- Ce faci? - Ce naiba crezi că fac?
- Protejez interesele noastre. - Ce ţi s-a întâmplat?
Câte vieţi au fost pierdute în avangarda ştiinţei?
Ăştia erau nişte copii! Nu ştiau care sunt pericolele!
Dacă se întorc deformaţi, mass-media va zice că e o maşină a morţii!
- Are o defecţiune majoră! - Repar-o!
- Nu. - Repar-o, aşa cum le repari pe toate.
Ce? Nu vrei? Nu pot să cred că-ţi arunci gloria la gunoi!
- Deja am făcut-o. Se încarcă. - Nu poţi să treci peste capul meu!
- Pregătiţi prizonieră! - Ce doriţi să facem cu ea?
- Înapoi la treabă. - Legaţi-o de fortificaţii!
- Asiguraţi-vă că francezii o văd! - imediat, stăpâne!
Îi dau fratelui tău de ales.
- Te vom lega de fortificaţii. - Ce se întâmplă?
Ori capitulează, ori te omoară cu propriile arme.
Să sperăm că un om care e destul de josnic ca să-şi trimită sora ca spion
mai are încă puţină decenţă.
Domnul fie cu tine, Doamnă.
Ea este.
E Lady Claire. Dar am dus-o în tabăra lui Arnăut!
- Cum au pus englezii mâna pe ea? - Este istorie.
Atunci istoria se va schimba.
Oliver! Dă-i drumul lui Lady Claire!
Adu-o jos la mine, acum, sau jur că îţi distrug arsenalul!
- Marek, nu! - Pleacă naibii de aici! Pleacă!
Stop, pentru numele lui Dumnezeu! Dacă sare în aer, murim cu toţii!
- Daţi-o jos! - N-o atingeţi!
Stăpâne, dacă dă drumul torţei o omoară şi pe ea. N-o va face.
La o parte, De Kere sau Decker sau cum naiba te-o chema!
Îţi arunc arsenalul în aer!
- E înfundat! - Sunteţi englezi!
- Nu! - E o capcană!
Fugiţi, stăpâne!
- Lucraţi pentru Oliver! - Nu!
Vă omor!
Atenţie, stăpâne!
Arcaşii pe ziduri!
Ţineţi frontul la turnul de est!
- Oliver! - Omorâţi-o acum!
- Arnăut! - Claire!
- Hai! - Trebuie să-i găsim pe ceilalţi!
Ţineţi frontul!
Chris, eşti în viaţă! Kate, slavă Domnului!
- Unde-i Marek? - Nu ştiu!
uite-l pe Marek!
E bine! E bine! Claire, eu sunt!
Eu sunt. Totul e bine.
- Deschideţi poarta! - Chris, nu!
- E solidă. - Mă urc eu pe ea.
- Poţi? - Da.
Asta e pentru Franţa!
- Trebuie să plecăm! - Unde e Marek?
- Nu ştiu. - S-a dus după Lady Claire. Uite-l.
Urechea mea! Urechea mea!
Eu sunt.
Eu sunt!
- Nu merge! - E spart.
- Trebuie să ajung la Marek. - De Kere l-a luat pe al lui.
- Voi fugiţi afară, pe câmp. - Nu fără tine.
Fugiţi pe câmp şi aşteptaţi acolo!
Eu iau celălalt declanşator. Tată, du-te cu ea.
Pe aici!
Marek! Marek! Marek!
- Chris, am crezut că ai murit. - Declanşatorul tău!
E la De Kere!
Stern, deschide uşa!
Unde e Kramer?
Du-mă acasă. Te rog.
Plecaţi!
- Merge. Aveţi grijă. - Haideţi, să plecăm!
- Plecaţi naibii de aici! - Să mergem acasă!
Hai, să plecăm!
- Să mergem! Ne aşteaptă! - Plecaţi naibii de aici.
- Nu, hai acasă! Haide! - Eu sunt acasă, Chris.
Chris, du-te.
- Ia-ţi la revedere în numele meu. - O să-mi lipseşti, Marek.
Dacă poţi s-o faci, fă-o. Încă un minut. 81%, OK?
- Ce face? - Se duce la bobine!
- Haideţi! - Aici e bine.
- Staţi! - Uite-l!
- Unde e Marek? - Nu vine cu noi.
Apasă pe declanşator. Apasă!
Avem un semnal. Cineva se întoarce chiar acum!
N-am declanşator. N-o să mă pot întoarce acasă.
Unde e Marek?
Şi François?
- Hei, tată! - Da?
Tocmai a sunat Kate de pe situl de la mănăstire.
A terminat de excavat sarcofagul. Conduc eu.
Ia uitaţi ce am găsit.
Dacă Marek se întorcea cu noi, ce ar mai fi fost scris aici?
O, Doamne!
Împreună cu iubita sa soţie, Claire...
O, Doamne.
Părinţi iubitori ai lui Catherine, Cristophe şi François.
Dragul nostru François!
Prietenilor care mi-au supravieţuit. Am ales o viaţă minunată.
Mort în 1382.
Născut în 1971.
Şi-au făcut propria istorie...
Împreună.
Aţi urmărit filmul artistic PRIZONIERII TIMPULUI
ReSincronizare: per_SEMPRE Subs Team
---=== S F Â R Ş I T ===---
************************
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania