25.000 Romanian
Alo.
Bun. I-ai numărat? Bine.
Adineauri am vorbit cu el. E totul în regulă.
Unde e Peter?
L-ai omorât, nu?
Tu l-ai omorât. Şi mă vei omorî şi pe mine.
Ce pot spune, mă tentează.
Mary, vreau să ştii...
... că ultimele 24 de ore au fost foarte plăcute.
Inclusiv mica noastră petrecere.
Marvin, eşti la locul stabilit?
Bine.
Aşteaptă un minut, şi fă-o.
Ai zis fă-o!
Vrei s-o dai în bară acum? Am ajuns până aici.
Ţi-aminteşti ce am vorbit?
Mi-amintesc. Îţi promit că nu spun. Nu voi spune nimănui.
Ştii ceva?
E pe terenul de joacă din spatele meu.
Unde? Unde?
La revedere, Mary.
Peter.
Peter! Peter! Vino aici.
Douăzeci şi trei de ore şi 20 de minute, Joey.
Ai făcut o treabă bună, Marvin.
Chiar trebuie s-o mai facem?
Mă întreb dacă-mi va lipsi reunirea familiilor.
Ai luat tot?
Vino aici. Nu pleca.
O fac pentru amândoi. Şi pentru Abby.
Creşte aşa repede... Nu vreau să pierzi ceva important.
Ştiu. Suntem aproape de final. E ultima dată.
- Când mă iei şi pe mine? - Păi...
... am închiriat o cabană la Whistler pentru week-end.
Da!
- Chiar ai închiriat? - Da.
Bine.
- Abby, te simţi bine? - Da, mă uitam la crabi.
Tati, nu-ţi mai face atâtea griji.
Da, tati, nu-ţi mai face griji. Ne vom descurca.
- Să ai grijă de mami, bine? - Bine.
- Duci din aripi după decolare? - Să fii atentă.
Duci din aripi? Dai din aripi, nu duci din aripi.
A făcut-o. A dat din aripi.
- Vreau s-o fac eu. - Da?
Bine. Separă toate reclamele.
- Primim mereu scrisori. - Numai reclame.
- Doar reclame. - Toate sunt reclame?
- Toate. - Pune-le aici.
- Vrei îngheţată? - Da.
- Mă duc întâi la baie. - Bine.
Abby, să-mi aduci şi hainele din coş de acolo.
Karen, eşti acasă? Joan la telefon.
Presupun că nu eşti acolo. Sunt liberă deseară.
Billy doarme la prieteni. Să mă suni.
Abby, aştept hainele alea.
Am luat-o.
Ce faci?
Sunt mai liniştiţi când au ceva de acasă.
- Primul telefon peste 30. - Ca întotdeauna. Du-te.
Te simţi bine? Ai nevoie de ajutor?
- Sondat, nu insultat. - V-am putea scoate creionul.
Asta v-ar mări puterea minţii, dar v-ar putea omorî.
Să-mi măriţi puterea de a ucide?
Abby, nu mă mai ajuţi cu rufele alea?
- Amice, unde ai fost? - Am fost să-mi...
- De ce l-ai dat aşa tare? - ... măresc IQ-ul cu 50.
- Serios? - Abby!
... drăguţ costum.
Dnă Jennings, calmaţi-vă. Abby nu e aici, dar e în siguranţă.
Eu sunt Joe. Vă voi ajuta pe parcursul acestei poveşti.
Abby, unde eşti?
- Bună seara. - Bună seara.
- Dr Jennings. - Da, dle doctor.
Mulţi oaspeţi au spus cât de nerăbdători sunt să vă audieze.
Mă bucur s-aud asta.
Unde e fetiţa mea?
- Nu vreţi să mă împuşcaţi. - Gura! Unde este?
Abby e cu vărul meu. El are un telefon mobil.
Dacă nu îl sun la fiecare 30 de minute, o va omorî.
- Arătaţi mai bine în realitate. - Stai jos!
Dnă Jennings,
Abby nu va păţi nimic, cât timp eu nu păţesc nimic. Bine?
Vă puteţi baza pe Marvin. El face exact ce i se spune,
atâta vreme cât eu sunt cel care-i spune ce să facă.
Ce vrei?
Sunteţi inteligentă. Vă prindeţi repede.
Este o răpire pentru răscumpărare.
Nu e o simplă răpire. E răpirea perfectă.
Ştiu asta pentru că am mai făcut-o de patru ori şi n-am fost prins.
- Du-mă la ea, nenorocitule! - Ştiu la ce vă gândiţi.
Ce s-a întâmplat cu acei copii? Toţi acei copii
se uită acum la Barney, înoată în piscină, călăresc poneii
sau orice fac copiii bogaţi. Pentru că le-am oferit părinţilor puterea
de a-i ţine în viaţă.
Şi au făcut-o. Au urmat regulile.
M-au lăsat să-l sun pe Marvin, ca el să aibă grijă de ei.
- Acum, Karen... - Dumnezeule!
Sper că îmi dai voie să-ţi spun Karen.
Poţi păstra pistolul, dacă vrei,
dacă te simţi mai bine. Dar să-ţi spun ceva de el.
Omoară doi oameni cu un singur glonţ.
Pe mine...
... şi pe Abby.
Îmi dai voie?
Bine. Mulţumesc.
Aveţi o casă foarte frumoasă.
Mulţumesc.
Avem onoarea să avem printre noi un tânăr medic pe care l-am cunoscut
pe vremea când era student şi studia
proprietăţile sedative ale berii Guinness,
dacă-mi amintesc bine.
De atunci l-am văzut înaintând de la rezident la cercetător
şi la cea mai înaltă poziţie,
cea de deţinător al unui brevet de inovaţie.
Doamnelor şi domnilor, copilul minune, dr William Jennings.
De ce nu vrei să-ţi dau acum banii?
În primul rând, banca e închisă.
În al doilea rând, ar trezi suspiciuni.
Spre deosebire de mine, majoritatea răpitorilor sunt idioţi.
Toţi sunt săltaţi în momentul când îşi ridică răscumpărarea.
Încearcă tot felul de tertipuri complicate,
dar niciodată ridicarea răscumpărării nu e ferită de FBl.
Ar trebui să vezi statisticile.
Nici o răpire nu e reuşită. Ştii de ce?
Din cauza ridicării răscumpărării. De aceea eu nu o fac.
Nu ţi se pare superb?
- De ce Abby nu poate fi aici? - Pentru că asta e o maşinărie.
Maşinăria asta are drept combustibil frica.
Frica ta pentru viaţa lui Abby.
E singurul lucru care te-a împiedicat să apeşi adineauri pe trăgaci.
Nu-i aşa?
Medicii nu au putut utiliza relaxanţi paralizanţi
fără a se teme de efecte adverse letale sau pierderi costisitoare.
Acel timp a trecut.
Eu injectez pacienţilor Restorase,
elaborat de mine şi de firma de medicamente Brown Adams,
şi testat în studiile mele clinice de la spitalul Astoria Memorial.
Acest tip de atropină contracarează efectele succinilcolinei,
refăcând conductivitatea nervilor şi funcţia musculară.
Nu ai nici un fel de sentimente pentru copiii cărora le faci rău?
Un copil poate suporta orice pentru 24 de ore.
Eu am suportat ani de zile lucruri mai rele.
Ce tot spui, 24 de ore?
Tot spectacolul durează fix 24 de ore.
O zi de muncă, pentru o zi de plată. 250 de mii.
Dumnezeule! Ascultă-mă.
Dacă aştepţi până mâine, Abby ar putea muri.
Mă asculţi?
Avem un orar strict. Bagă-ţi asta în cap:
nu există abateri, excepţii sau surprize.
E astmatică, cu astm sever.
Poate avea oricând o criză.
Frumoasă încercare.
Deschide dulapul pe care stai.
Deschide-l!
- Rahat! - Orice îi poate declanşa o criză.
Alergeni, fum, stres.
- Sper că vărul tău nu fumează. - Am luat totul în calcul.
- Absolut totul. - Fumează?
Gura!
Unde eşti?
Aproape am ajuns. Ai sunat mai devreme. Ce s-a întâmplat?
Uită-te la fetiţă.
Dă-mi telefonul. Dă-mi telefonul!
- Avem o problemă, Marvin. - Vrei să mă ocup de ea?
- Încă nu. - Au trecut 30 de secunde.
- Mai bine închizi. - Uite ce vreau să faci.
Uită-te la copil, pune-i mâna pe piept. Respiră?
Stai aşa.
- E cam superficială. - Uite ce trebuie să faci.
O duci în casă şi închizi ferestrele.
Să n-o laşi să fugă prin casă. Bine?
Dacă are vreo criză, dă-i cafea tare.
Cafeina îi dilată căile respiratorii.
- Joe? Asta vrei să fac? - Da.
Sună-mă dacă sunt probleme.
Ai fi recunoscătoare
dacă ţi-am ajutat fetiţa, nu?
- Da. - Poftim?
Da.
Cum ţi-ai arăta recunoştinţa?
Mai întâi du-mă la ea
şi pe urmă îţi voi arăta.
Oare cum ştie asta orice femeie? Cum să fie o curvă?
"Scoate întâi banii."
Asta vă învaţă pe voi la Gospodărie când noi facem Atelier?
Nimeni nu te învaţă cum îţi aperi copilul. Ai şti dacă ai avea.
Marvin, eu sunt.
- Aproape am ajuns. Doarme încă. - Bine. Te mai sun eu.
N-au ajuns încă.
Aş vrea să văd dormitorul.
Haide.
- Dle dr Jennings. Bună. - Vă pot ajuta?
Nu pot deschide uşa. Pot folosi telefonul dv să sun la recepţie?
- Sunt telefoane în lift. - Da, aşa este.
- Ce sentiment grozav, nu? - Ce anume?
Să stai acolo sus şi toată lumea să-şi dorească să fie în locul tău.
Un tânăr cu o idee genială şi un viitor strălucit.
M-am excitat, privindu-te.
Sunt măgulit.
Sunt, de asemenea, şi căsătorit.
Atunci putem face ceva ce nu contează.
Pentru că voi face eu, nu tu.
Îmi pare rău, dragă, dar nu ţine.
Găseşti tu pe cineva. La naiba, găseşti şi 50! Doar că...
Nu pe mine.
Noapte bună.
Cincizeci nu-mi convine, pentru că Abby n-are 50 de taţi.
- Ce ai spus? - Fiica ta a fost răpită.
Dacă vrei să trăiască, îmi dai voie să intru în cameră.
Chem poliţia!
Nu o face! Dacă suni la poliţie, acasă
e ca şi cum i-ai înfige lui Abby un glonţ în cap.
Trebuie să sun la fiecare cinci minute. Dacă n-o fac, ea moare.
- Ce să fac s-o capăt înapoi? - Bun venit în noua ta lume.
- Partenerul meu o are pe soţia ta... - Soţia mea?
- ... iar fetiţa e în altă parte. - Unde?
Când te calmezi, voi telefona.
Apoi telefonul va suna la fiecare 30 de minute.
Dacă lucrurile nu merg cum trebuie, poţi să-ţi alegi deja sicriul.
- Unde e fetiţa mea? - Nu ştiu.
Într-un loc unde poliţia
nu poate ajunge în cele 30 minute dintre apeluri.
- Nu e de-ajuns. - Stai jos.
Ai trecut peste partea în care o primim pe Abby înapoi.
Mâine dimineaţă, soţia ta va transfera 250.000 de dolari la banca de aici.
Tu vei încasa banii.
După ce mi-i dai, soţia şi fetiţa ta sunt eliberate.
Şi cum va explica asta?
Îi va spune brokerului vostru că ai găsit o pictură,
pe care trebuie s-o adaugi la colecţia ta idioată.
Ne-am gândit la tot, dle doctor. Totul e foarte simplu.
Dacă respecţi regulile, o ai pe Abby înapoi. E foarte simplu.
Îţi imaginezi că cred asta, după ce te-am văzut la faţă?
E a cincea răpire. Toţi părinţii ne-au văzut.
Nici unul nu a raportat la poliţie. Ştii de ce?
Dacă te duci la poliţie, ne vor căuta şi vom afla.
Şi partenerul meu se va întoarce, şi-ţi va omorî copilul.
- Bună. - Marvin, e totul în regulă?
Marvin!
- Da. Doarme. - Te sun peste juma' de oră.
Mami?
Mami nu e aici. Eu sunt Marvin. Mi-a spus să am grijă de tine.
- Ea unde este? - În seara asta rămâi aici.
Ea unde este?
- S-a dus la o petrecere. - O vreau pe mama.
Uite, e în regulă. Este...
E-n regulă. Ne vom descurca în seara asta.
O să treacă fără să-ţi dai seama.
- O vreau pe mama. - Poţi să spui "Marvin"?
- Mami! - Termină!
Nu-mi plac fetiţele care plâng.
Dacă eşti cuminte şi îmi promiţi să nu fugi,
poţi să te joci cu ea.
- Unde eşti? - L-am reţinut în cameră.
- De ce a durat atât? - Am avut probleme.
- Ce probleme? - E un tip dificil.
Nu e ca ceilalţi.
Nu pricepe cum stă treaba.
Bine. Bine.
- Dă-mi-l. Îl pun eu la punct. - Bine.
- Pentru dv, dle dr Jennings. - Alo?
- Dr Will Jennings? - Aici dr Jennings. Cine e?
- Puteţi să-mi spuneţi Joe. - Soţia mea e acolo?
Da. Este chiar lângă mine.
Ar trebui să-i vezi faţa. A început să înţeleagă.
Ai vrea să vorbeşti cu ea?
Bine, dar fii succint şi dulce.
Asta e partea mea favorită, când cuplurile fericite iau legătura.
- Will. - Te simţi bine?
- Au luat-o pe Abby. - Voi rezolva eu.
Te simţi bine? Unde eşti?
Ai un dormitor superb, doctore. Priveliştea e nemaipomenită,
şi pe afară, şi pe dinăuntru.
Tocmai privesc o poză de-a lui Abby. Dar nu seamănă deloc cu tine.
Seamănă leit cu soţia ta. Asta nu te pune pe gânduri?
Suntem într-o situaţie dificilă. Vreau să-mi spui ce vrei.
Voi rezolva imediat. Orice vrei.
Ţi-ai intrat în pielea de doctor,
care vorbeşte cu oamenii de parcă ar fi nişte idioţi,
şi pe urmă faci ce te trăsneşte pe tine capul.
Să-ţi spun ceva... Eu nu sunt pacientul tău!
Ştiu că te-am enervat, dar vreau să mă asculţi.
- Fiica mea are astm. - Nu-mi spui o noutate.
Dacă rămâne trei minute fără aer, creierul lui Abby începe să moară.
Abby are nevoie de Karen sau de medicamente.
Asta îţi va aduce în mână controlul situaţiei.
În mână?
Eu sunt doctorul în seara asta.
Eu sunt cel care hotărăşte dacă fiica ta moare sau nu.
Nu mă provoca să-ţi dovedesc. Dă-mi-o înapoi pe partenera mea.
Cum de n-ai ştiut de astm? Cum ţi-a scăpat asta?
- Nu-mi place. - De parcă-mi pasă mie ce-ţi place.
Stai cu ochii pe el, bine?
La revedere.
Cine e tipul ăla?
E soţul meu.
Mă întreb dacă ştie să te aprecieze.
Ia cheile maşinii.
E timpul să mergem.
Aşează-te aici.
Ţine asta pe tine cât ieşim afară.
E stricat radiatorul.
Când ne vom întoarce,
o să ne uităm la televizor, pentru că ai fost cuminte.
Ce s-a întâmplat?
E praf peste tot.
- Poftim? - Nu pot...
- Praf. - Praf? Uite, gata.
Nu mai e. S-a dus.
Aer. Pieptul. Nu pot respira.
- Spray-ul meu. - Ce?
Medicamentul. Mama nu m-ar fi lăsat...
Cafea. A spus că te-ar ajuta o cafea. Cafea.
Mami.
Rezistă, drăguţo.
E timpul să-ţi pui asta la ochi.
Haide. Leagă-te la ochi.
E aproape ora 21:00.
Rezistă, Katie.
Ajută-mă, Marvin.
Poftim. Uite.
Ajută-mă... Mami.
- Vorbeşte-mi. Îmi place vocea ta. - Despre ce vrei să-ţi vorbesc?
Ce-ar fi să-mi povesteşti cum l-ai cunoscut pe dr Will?
Nu vrei să vorbeşti despre asta? E un subiect neplăcut?
Să vedem dacă ghicesc.
Erai asistentă medicală, l-ai ţinut în facultate,
şi apoi ai demisionat când ai făcut copilul.
De unde ştii?
Mă pricep la oameni.
Am ajuns?
Marvin va fi aici imediat.
Să nu te emoţionezi. Să nu intri în panică.
Îi dai copilului medicamentul şi apoi plecăm.
- Am înţeles. - Vezi să nu uiţi.
Tot timpul voi ţine un pistol aţintit asupra ta.
Abby va face urât când vei pleca. Va trebui să te ţii tare.
Ca în prima zi de şcoală. Ţi-aminteşti, nu?
Dacă o iei razna şi încerci să fugi, am să te împuşc.
N-o voi împuşca pe ea.
Te voi împuşca pe tine, cu pistolul tăticului ei.
Şi va avea coşmaruri pentru tot restul vieţii.
- Ia-ţi lucrurile. - Mami? Mami!
- Abby? - Mami!
Dumnezeule!
Te simţi bine?
Mama e aici.
- Să te văd. - Am avut o criză.
Ai avut?
Uite, iubito.
- Nu aveam medicamente. - Ţi le-am adus eu.
- Unde ai fost? - Uite.
Unu, doi, trei.
Încă o dată. Aşa.
O să te simţi bine. Aşa, iubito. Bine.
Ia să te văd. Bine.
- Totul e-n regulă? - Era să moară, Joey.
- M-a speriat. - Are medicamentele. Acum e bine.
- E la fel ca Katie. - Nu, nu este.
Este doar o altă fetiţă.
E fetiţa unui doctor şi dacă-i dai pastilele, e în regulă. Ai înţeles?
Făcea la fel.
Nu e acelaşi lucru, Marvin.
Ia nişte apă.
- Ţi-a făcut vreun rău? - Nu.
- Nu ţi-a făcut rău? - Nu. Vreau acasă.
Ştiu, iubito. Ştiu că vrei acasă.
Mai rezistă puţin, bine? Şi pe urmă vin să te iau.
- Bine. - Îmbracă-te gros.
- E bun cu tine, Abby? - Da.
- Unde te-a ţinut? - Într-o cabană.
- O cabană? - Da.
- E departe de aici? - Nu aşa departe.
- Nu? Are vreo armă? - Nu.
Nu are armă?
Ascultă-mă. Să faci ce spune. Dar doar dacă se poartă frumos.
La baie să te duci singură. Să nu-l laşi să vină cu tine.
Am avut o mică neplăcere, dar lucrurile au revenit la normal.
La fel ca în celelalte patru cazuri. Ai înţeles?
- Nu. Nu e la fel. Medicamentele... - Nu e nici o diferenţă.
Am repetat de 100.000 de ori. Revenim la planul iniţial.
Te sun la fiecare jumătate de oră.
Punct. Te simţi bine?
Iar mă laşi singură?
- N-am încotro. Până dimineaţă. - Bine, să mergem. Marvin?
Te implor. Lasă-mă să stau cu ea până dimineaţă. Te rog.
Vezi ce frumos vorbesc cu tine? E bine să audă asta.
Nu vrei să schimb tonul, nu?
- Bine. - Haide.
- Iubito, totul va fi bine. - Nu! Mami! Mami!
Te iubesc, draga mea! Medicamentele! Medicamentele!
- Mami! - Te iubesc, draga mea!
Doamne, nu! Nu face asta! E fetiţa mea!
Iisuse!
La naiba! La naiba!
Rahat!
Vrei s-o dai în bară?
Crezi că trăieşti într-o lume unde fetiţele nu pot muri?
La naiba!
Pune-ţi asta la ochi.
Eşti o cucoană tupeistă.
Trebuie să recunosc.
Toată lumea are dreptul să facă o singură greşeală.
Tu ai făcut-o pe a ta.
- Iubito, dă-mi-l pe doctor. - Ce faceţi?
I-am dus copilului medicamentele. Dă-mi-l pe doctor.
Unde sunteţi?
Ne întoarcem. Mi-l dai naibii o dată pe doctor?
Pentru tine.
- Alo? - Will. Ce mai faci?
Am nişte veşti pentru tine. Vorbeşte cu domniţa ta.
- Will? - Iubito, eşti bine?
- Ce se întâmplă? - Am văzut-o pe Abby. A avut o criză.
- Se simte bine? - Deocamdată, da.
I-am lăsat medicamentele, dar e la kilometri de un spital.
Linişteşte-te, studentule. Copilul s-a supărat puţin, atâta tot.
Mami a rezolvat. Au fost ceva lacrimi, ţipete. Totul e-n regulă.
Distracţie plăcută, bine?
Ai nevoie de o batistă, iubiţel?
Idiotule!
Cum îndrăzneşti?
- Ce ai păţit? - Îmi place sexul dur.
- Voi nu vă distraţi? - Asta nu e de la distracţie.
- Asta-i bătaie. Şi nu doar o dată. - Serios? Aşa crezi?
Nu vrei să mă conduci la azilul femeilor abuzate?
Pune asta pe tine.
Bine, tati.
- Vreau să te întreb ceva. - Du-te dracului!
Eşti hotărâtă să mergi până la capăt cu răpirea asta?
Am impresia că Joe se distrează făcând asta, dar tu, nu.
Ce te face să crezi că l-aş trăda?
Lasă lucrurile să meargă să-şi urmeze cursul ca şi alte dăţi.
Asta nu e ca alte dăţi. Abby e bolnavă şi ţie ţi-a scăpat asta.
Ce vei face dacă va muri?
Te-ai gândit la asta? Eu nu mă gândesc decât la asta.
Vrei să-i spun lui Joe că pistolul e la tine?
Cine e Katie?
Katie?
Aşa mi-ai spus când eram în criză.
Era o fetiţă ca şi tine.
Acum e în rai.
Eu am o pisică în rai.
Erai tăticul ei?
Ea era familia mea
şi prietena mea.
A murit acum doi ani.
Ştii, atunci când mori, nu mai înaintezi în vârstă.
Va avea întotdeauna 6 ani.
Poate o cunoaşte pe pisica ta.
Asta ar fi o coincidenţă.
- Da. - Bună, iubito.
- Aproape am ajuns. E în regulă? - Nu, nu este.
- A luat-o razna. - Ce a făcut?
M-a lovit.
Dă-mi-l la telefon.
Îmi pare rău. M-am pierdut. Nu se va mai repeta.
Cu ce ai lovit-o?
Cu telefonul. Nu foarte tare.
Ascultă la mine.
Ce faci?
Iisuse, Karen!
La naiba! Mi s-a murdărit telefonul de sânge.
Ne-am înţeles? Ai înţeles cum merge treaba?
- Nu-i face rău soţiei mele. - Nici tu, dobitocule.
Am făcut o faptă bună pe ziua de azi.
Nu ştiu cum te simţi tu, dar eu mor de foame.
Am o idee. Ce-ar fi să stai jos
şi vom pregăti cina. Ce se aude?
Puţin preludiu nu strică.
Ia să vedem ce-avem aici.
Nici un mesaj?
Ăsta e avantajul anesteziştilor.
Nu au de-a face cu pacienţi plictisitori.
Majoritatea medicilor primesc acasă milioane de telefoane.
Will a rezolvat toate problemele, nu?
El vine acasă. Are tot timpul să se relaxeze,
pentru o cină romantică cu frumoasa sa soţie.
Îmi pare foarte rău...
Îmi pare rău că a trebuit să fac asta.
Am o idee.
Ai nişte farduri pe aici?
Am să te aranjez.
Aşa...
Eşti ca şi nouă.
- Karen? - A aproape miezul nopţii.
- Cine dracului e? - Vecina mea.
Karen?
Bine. Deschide-i uşa şi joacă teatru. Ai înţeles?
- Să nu faci vreo prostie. - Depinde de tine.
- Bună. - Bună.
Joan, e târziu. Trebuia să mă suni.
Am văzut lumina aprinsă. Mă duceam să-l iau pe Billy.
Când se ceartă cu prietenii, ştii cum e.
Dacă tot am ieşit, am zis să iau discul pentru licitaţie. Bună, Will.
Scuze. Credeam că eşti Will.
- Nu, Joan, el e... - Sunt Joe. Un amic de-al lui Will.
- Încântată, Joe. - Încântat.
Unde e Will?
La conferinţă. Unde altundeva?
Mă duc să-ţi aduc discul.
Poate trebuia să-i spună lui Joe. Să nu vină degeaba.
Karen şi cu mine ne descurcăm şi fără Will.
Unde l-ai cunoscut pe Will?
Suntem colegi la Northside General.
Vroia să zică Astoria Memorial.
Will a plecat de la Northside de mai mult de un an.
- Da, acolo l-am cunoscut. - Da.
Joan...
... Joe e prietenul meu, nu al lui Will.
Aşa că...
... ţi-aş fi recunoscătoare...
... dacă asta ar rămâne între noi.
Desigur. Nici nu mă gândesc...
- Sigur că da. - Mulţumesc.
- Să deschid sticla de vin. - Dumnezeule!
Doamne, Karen!
Te-ai gândit bine?
- Abby nu e aici, nu? - E sus. Doarme.
- Te rog să nu spui nimănui, bine? - Desigur.
Nu ştiam că aveţi probleme. Te simţi bine?
- Da, sunt bine. - Arăţi cam obosită.
Nu, sunt bine. Nu putem vorbi acum.
Ne pregăteam de cină. Vorbim altă dată. Uite discul.
Sunt alături de tine.
Pa, Will.
- Adică, pa, Joe. - Pa.
- Mi-a făcut plăcere. - Şi mie.
- Noapte bună. - E cam agresiv. Îmi place.
Se uită încă pe geam.
Acum o să creadă.
Dacă te împotriveşti, va intra la idei.
Haide...
... dă tot ce poţi.
Eşti tare.
Dar se poate şi mai bine.
Puteam să jur că e acolo.
Da.
Deci ai un copil.
- Ce tot spui acolo? - Cicatricea de la cezariană.
Nu, mi-au scos un ovar.
Nu arată aşa. Sunt doctor. Ştiu la ce văd.
Cum poţi face asta, când ai şi tu un copil?
Pentru Dumnezeu, pune punct poveştii ăsteia.
Iubito!
A fost delicios, dacă-mi pot permite.
Ar trebui să mănânci. Ai nevoie de putere.
Doamne, ce put!
Să vedem ce ţoale aş putea împrumuta de la marele Will.
Asta e cămaşa lui cea sexy?
Asta e cămaşa "Sâmbătă dimineaţa, să trecem la treabă."
"Fă-mă să mă simt iar ca la 21 de ani"?
Ia să ghicesc.
După ce-o puneţi
te îmbraci tu cu ea. Nu-i aşa?
Cum îmi stă cu ea?
Cum îţi alegi victimele?
Trebuie să fie bogaţi.
Trebuie să aibă copii de o anumită vârstă.
Şi mamele trebuie să fie frumoase.
Şi trebuie să fie doctori, nu?
De unde luaţi numele?
De unde ai luat numele? De unde ştii de Northside General?
Ai lucrat acolo? Aşa l-ai cunoscut pe Will?
Unde te duci?
Ce faci?
Vino aici.
Priveşte.
De aceea nu vom avea dificultăţi
să ne jucăm de-a mama şi de-a tata.
Vino aici.
Soţia ta ştie că asta face parte din planul tău?
Nu am secrete faţă de soţia mea.
Lasă-mă pe mine.
La baie.
Eşti timidă?
Cum poate fi timidă o femeie care arată ca tine?
- Te simţi bine? - Da, o clipă.
Bine.
- Nu eşti obosită? - Pastilele mă ţin trează.
Mi-e cam foame.
Da, şi mie.
Ia să vedem. Avem supă în cuptorul cu microunde.
Şi avem floricele.
- Ne-ar trebui pentru film. - Bine.
Baie.
M-ai speriat.
Eşti o femeie frumoasă.
Ce vrei să faci?
Ce-ar fi să-mi spui ce faci cu Will
şi vom face exact opusul.
Te deranjează dacă nu vorbim despre el?
Fără supărare, dar după cum arată,
m-ar mira dacă ar şti ce să facă cu tine.
Şi crezi că tu ştii?
Să-ţi spun cum facem.
Am să te las pe tine să apreciezi.
Nu eşti ca celelalte mame.
Închide ochii.
Îmi place să privesc.
Nu te mişca. Nici un centimetru.
Ce e ăla?
Un bisturiu, Joe.
Te lasă aşa repede fără "dotare", de nici n-ai să simţi.
Iisuse Hristoase!
Acum ridică receptorul şi sună-l pe Marvin.
Nu ai tupeu.
Te voi castra fără să mă gândesc la mai mult
decât că iau gâtul unui pui.
- Fă-o! - Bine.
Uşurel...
- Formează numărul. - Ce vrei să spun?
Spune-i lui Marvin că ai deja banii.
Spune-i s-o pună pe Abby în camionetă şi să vină aici.
- Sună? - Aşteaptă.
Sună?
Abby? Sunt gata.
La naiba. Nu răspunde.
Abby!
Nu fugi de mine!
Abby!
Abby, nu fugi!
- Ai format greşit. - Nu, îţi jur.
De ce nu răspunde?
Abby! Ţi-am spus să nu fugi!
- De ce nu răspunde? - De unde dracu' să ştiu?
A intrat pe mesagerie. Ascultă.
... nu e disponibil. Mesaj CO4.
- Abonatul pe care l-aţi apelat... - Dumnezeule!
- ... nu e disponibil. - Unde e fiica mea?
Unde e fiica mea, neno...
M-ai tăiat.
M-ai tăiat!
Copilul tău e mort, nenorocito!
Ai ratat!
- Mami! - Abby, unde eşti?
Nu ştiu. În pădure. Am fugit afară.
Mami, vino să mă iei.
Abby, ascultă-mă. Ascult-o pe mama.
Fugi cât de tare poţi. Ieşi la drum, opreşte o maşină şi sună la poliţie.
- Nu-l lăsa să te prindă. - Mi-e frică.
O să te descurci. Vin să te iau. Fugi.
Deschide dracului uşa!
- Abby! - Mami!
Deschide nenorocita de uşă!
Mami!
- Dă-mi drumul! - Nu trebuia să fugi.
- Deschide uşa! - Dă-mi-o pe fetiţa mea la telefon.
Spune-i să nu-i facă rău.
Spune-i.
Marvin.
Dacă auzi o împuşcătură, omoară copilul.
Tocmai ai făcut a doua greşeală.
Am nevoie la baie.
NU E ÎN REGULĂ. TE ŞTIE DE LA NORTHSIDE. E O RĂZBUNARE PERSONALĂ.
O S-O OMOARE PE ABBY.
Înţeleg totul. Nu trebuie să-mi explicaţi. Eu trăiesc asta.
Uneori mă supăr.
Citeşte asta.
E un mesaj de la soţia mea.
- Unde e Abby? - Nu ştiu.
Ba ştii. Ai mai făcut asta de patru ori.
Face parte din plan ca eu să nu ştiu.
Asta e succinilcolină. Dacă ţi-o injectez, paralizezi.
O să vezi, o să auzi, o să gândeşti dar nu te poţi mişca sau respira.
Ce dracului faci?
Am văzut criminali transformaţi în copii cu asta. Dar ai de ales.
Spune-mi unde o ţine Joe pe Abby sau vei simţi cum e să mori.
Dacă apăs pe trăgaci, eşti un om mort.
Apasă.
Nu! Nu! La naiba!
Nu te lupta, Cheryl.
Ştiu că mă auzi. Încerci să te zbaţi.
Le comanzi mâinilor să se mişte, dar nu te ascultă.
Vrei să respiri, dar nu poţi, dacă nu-ţi voi da eu antidotul.
Parcă ai fi îngropată de vie, nu?
Poate ţi-e la fel de frică precum fiicei mele.
Vom face asta iar şi iar, până îmi spui unde este
sau până când nu te voi mai putea ajuta să-ţi revii.
Ţi-aminteşti ce i-am spus lui Joe.
După trei minute fără aer, creierul moare.
Ai fost pe aproape, Cheryl. Nu uita cum te-ai simţit.
Rahat.
Acum spune-mi, unde e Abby?
Unde e?
Asta a simţit fetiţa mea?
Ce?
Asta a simţit fetiţa mea când ai omorât-o?
Ce tot spui?
Uită-te în portofelul meu.
Întoarce-l.
Dumnezeule!
- Katie Hickey. - Da, Katie Hickey.
Crezi că am omorât-o pe Katie?
Ştiu că ai omorât-o. Mi-a spus chirurgul.
Ce ţi-a spus?
N-ai resuscitat-o corect. Nu ai controlat hemoragia.
Nu i-ai monitorizat tensiunea.
Katie avea o tumoră Wilms. Chirurgul s-a chinuit s-o scoată.
A tăiat o arteră importantă.
A spus că totul era în regulă şi că operaţia a decurs bine.
A minţit. Ţi-a spus că Katie a murit la terapie, ca să-şi scape pielea.
Ca să nu crezi că a fost vina lui.
Iisuse! De-aia ne-aţi ales pe noi.
Joe vrea să se răzbune.
Nici un copil nu a avut de suferit.
Cheryl, trebuie să-mi spui unde e fiica mea.
E o cabană la est de aici, undeva lângă Cascades.
Bine.
E vremea pentru apel.
Te crezi mai deşteaptă
decât celelalte mame,
dar nu eşti.
Pentru că ele nu mi-au făcut nici un rău.
Şi copiii lor sunt încă în viaţă.
Vreau să te gândeşti la Marvin.
Stă acolo,
cu ochii pe ceas.
Aşteaptă.
E timpul.
E timpul să jucăm un joc.
Dar mai întâi, trebuie să închizi ochii.
Joe,
e fiica mea.
E fetiţa mea.
Ceea ce trebuie să faci
este să ai gânduri bune.
Gânduri frumoase.
Mă gândesc la mami.
Da, aşa e. E frumoasă.
E frumoasă şi e iubeşte foarte mult.
Acum vreau să stai nemişcată.
- Joey? - Cine dracului să fie?
Ai întârziat, Joey. Nu poţi să întârzii!
Ştiu, dar acum totul e bine.
Se va termina curând.
La fel ca celelalte dăţi.
- Nu? - Da, la fel ca celelalte dăţi.
Voi urma planul tău.
Nu trebuie să-ţi faci griji pentru mine.
Îţi vei primi banii.
Te-ai gândit că poate nu e vorba despre bani?
Vreau să spun...
... te-ai gândit vreo clipă la asta?
Că un tip ca mine ar putea avea şi altă motivaţie decât lăcomia?
Hank? Trezeşte-te. E o urgenţă.
Ce s-a întâmplat?
Copilul meu e în pericol, dar mă poţi ajuta. Să nu suni la poliţie.
Nu înţeleg.
Fiica mea a fost răpită. Nu mă pot duce la poliţie, că o omoară.
- Ai înţeles? - Da.
Folosesc telefoane mobile în reţeaua Wirecell.
Sper că vicepreşedintele Wirecell poate da de urma apelurilor.
Pot să mă duc acasă acum?
În curând.
O să te duci acasă s-o vezi pe mami.
Trebuie să aşteptăm un telefon.
Şi apoi putem pleca.
Astea sunt regulile.
E ciudat că mereu o fac la fel,
cu nori, şi soare, şi flori.
Desenează bine mâinile, totuşi.
Sunt greu de desenat, dar ea se pricepe.
E o zi proastă, nu?
Ştiu.
Ştiu că ai copii, Joe.
Să nu-ţi imaginezi că mă cunoşti.
Bine, haide.
Zâmbeşte. Trecem la acţiune.
- Am găsit ceva pentru dv. - Da?
- Un mobil în reţea la 30 de minute. - Unde?
Lângă un loc Zillah din Eastern Cascades.
Putem trimite un vehicul de urmărire, care e la 45 de minute.
- Daţi-i drumul. - Dar pentru asta...
... trebuie să vorbesc cu superiorii mei.
- Nu. - Trebuie chemate autorităţile.
- Nu puteţi... - Ne omoară pe amândoi...
dacă Joey află că i-ai depistat convorbirile.
Nu-i spune. Spune-i adevărul despre moartea lui Katie.
N-o să mă creadă. O să zică că l-am trădat.
Trebuie să-l sun sau va chema poliţia.
Trebuie să mergem la bancă.
Conduci tu.
Eu sunt.
Da, ştiu. Suntem pe drum.
Când ajunge acolo?
O să ajungem.
Neaţa, Gray. După privire, pariez că te-a sunat Will.
250.000 de dolari pentru un tablou, bani gheaţă.
Trebuie transferaţi la banca din Seattle până la 10,
altfel tabloul intră la licitaţie.
Banii sunt deja în Seattle. Sună, ca să te convingi.
La naiba! Avem însoţitori.
Eşti paranoic. E elicopterul care urmăreşte traficul.
Oricum nu mai contează. Trage pe dreapta în parcare.
- Uite-o pe Cheryl. - Abby e cu ea?
Ridică fereastra. Încetineşte.
Nu vreau să intre în panică. Opreşte acolo.
Ce mai facem azi?
Dumnezeule! Ce faci?
Opreşte-te!
Ai două secunde să urci în maşină!
Încuie uşa!
Ai văzut? I-ai văzut pe idioţii ăia?
Sunt un geniu!
La revedere, băieţi! Distracţie plăcută la vânătoare.
Ai şapte minute. Să nu mă faci să-l sun.
- Sunt dr Will Jennings. - Dl Hibbing vrea să vă vorbească.
Despre ce? Mă grăbesc.
Durează un minut. E o formalitate. Urmaţi-mă.
Bună ziua, dr Jennings. După cum vedeţi, avem banii.
- Luaţi loc, vă rog. - Mă grăbesc. Care-i problema?
Dr Jennings, sunt agent FBI Bill Chalmers.
Am primit o informaţie că fiica dv a fost răpită.
- Vă vom ajuta s-o recuperaţi. - Cum?
Şansa cea mai mare o avem la ridicarea răscumpărării.
Echipele noastre speciale sunt antrenate pentru aşa ceva.
Dar pentru a-şi face treaba, trebuie să ştie cum decurge treaba.
Avem nevoie să purtaţi un microfon.
Dacă tipul află de implicarea voastră, îmi omoară fiica.
Ştim ce facem. Timpul trece. Sunteţi de acord?
Bine.
De ce a durat atât?
Bancnote vechi, neînseriate. Excelent. Bagă-i în geanta asta.
- Ai primit banii? - Da, i-am primit.
Ai ceva să-mi spui?
Nu. Ce dracului spui acolo?
- Nimic. - Ne întoarcem la hotel.
- Unde e întâlnirea? - Nu te gândi acum la asta.
Ia un avion comercial. Foloseşte paşaportul fals.
Ne întâlnim cu toţii la destinaţie.
De ce? Parcă trebuia să mergem împreună.
Au fost complicaţii. E mai bine aşa. E mai sigur.
Nu, planul nu se schimbă! Nu-ţi încalci propriile reguli.
Aşa intri în bucluc.
- Nu încalci regulile! - Eu fac regulile, bine?
Şi pot să le încalc! Taci din gură şi fă ce ţi se spune!
La naiba.
Joey, ce faci?
Nu ai de gând să faci cuiva vreun rău, nu?
Nu trebuie să facem asta. Nu trebuie să facem rău cuiva.
Am banii. Am scăpat.
- Facem ce trebuia să facem. - Da. Desigur.
Să facem rău cuiva? Ce tot spui?
Ce te face să crezi asta?
E doar o ieşire mai sigură. Atâta tot.
O ieşire mai sigură. Am o surpriză pentru tine.
E ceva...
O oportunitate unică în viaţă.
O să fie grozav. Al dracului de grozav.
- Trebuie să închid acum. - Nu, Joey, nu închide!
Ne vedem mai târziu.
Ce se întâmplă?
Nu te mai poţi preface. Ştii ce va face, dacă nu-l opreşti.
Nu pot să trag de timp. Trebuie să te duc înapoi la hotel.
Va suna din când în când. Trebuie să te duc acolo.
Trebuie să-l convingi pe Joe că n-am omorât-o eu pe Katie.
Te ajut să scapi cu bine. Cu banii, cu conştiinţa şi cu Joey.
Dar trebuie să-i spui adevărul despre Katie. Trebuie să-l opreşti.
- Sunt Cheryl. - Încalci regulile.
Nu, ascultă-mă! Joey încalcă regulile.
Joey îi va face rău fetiţei.
S-ar putea s-o omoare. Trebuie să-l ajutăm.
- Nu ai voie să mă suni. - Marvin. Marvin!
A închis.
Toate unităţile nu scăpaţi ţinta din ochi, dar nu vă apropiaţi.
Am o idee.
Du-mă în port.
Vreau cu şeful de la recepţie, dl Holden. E o urgenţă.
Grăbeşte-te.
Aici Holden, cu ce vă pot ajuta?
Aici dr Jennings de la conferinţă. Am vorbit ieri.
Suntem pregătiţi pentru conferinţa de presă în salonul principal.
Nu e vorba despre asta. Nu sunt acum la hotel,
dar vreau să se creadă asta. Îmi puteţi transmite apelurile?
- Da, putem rezolva. - Grozav.
Puget Grand Hotel. Camera dlui dr William Jennings?
- Mulţumesc. - O clipă, vă rog.
- Unde mergem? - La Zillah.
E singurul lucru la care mă pot gândi acum.
E Joey. E pentru tine sau pentru mine?
Primul apel. E probabil pentru mine.
Nu trebuie să audă avionul. Am să opresc motorul.
- Alo? - Salve, studentule.
Verificam dacă eşti acolo.
Stai cuminţel.
Bine.
Avem altitudine suficientă dacă apelurile sunt scurte.
Abby şi Marvin ar trebui să fie la câţiva kilometri în faţa noastră.
Abby...
Ţi-am făcut ceva.
Ăsta e pentru tine.
- Eşti gata? - Da.
Stai aşa. Am sunat în camera doctorului. De ce răspunzi tu?
Tocmai plecam de la hotel, iubitule.
- Îţi baţi joc de mine? - Nu, tu îţi baţi joc de mine?
- Unde ne întâlnim? - Bine. În regulă.
Ascultă-mă, iubito.
Ai încredere în mine? Mai eşti iubita mea?
- Mai eşti fetiţa mea? - Da, sunt iubita ta.
Te iubesc. Te iubesc mult.
Dă-mi-l pe doctor.
- Alo? - Salve, Will.
Nu-ţi vei mai vedea niciodată copilul.
Ridică-l! Ridică-l!
Iisuse!
Iisuse. Slavă Domnului!
Aici dr Jennings. FBI, răspundeţi.
- Nu poţi vorbi cu FBI. - Agent special Summers.
Fata mea este într-o camionetă pe autostrada l-5. O vor omorî.
- Trebuie să aterizaţi pe autostradă. - Nu putem. Suntem în elicopter.
Unităţile de la sol sunt la 20 de minute.
Sunt prea departe! Aterizaţi acum!
Strânge-ţi centura de siguranţă.
Acolo e un drum. Sunt acolo jos undeva.
Uită-te după camioneta lui Marvin.
Ce dracului face tipul ăsta?
Stai puţin. E Will, nu-i aşa?
Ăla e doctorul, nu? Răspunde-mi!
- Uite-l pe Marvin. El e sigur. - Eşti sigură?
Camioneta maronie.
La naiba!
Ce faci?
- Ce s-a întâmplat. Nu e momentul. - Îl vezi pe tipul ăla?
- Vezi un avion? - Nu!
Nenorocita dracului!
Fii atent!
Ce ai de gând să faci?
Cheryl, sări!
Sări!
Abby.
Abby, coboară. Dă-te jos! Fugi repede!
Tati!
Nu!
Unde e fetiţa mea?
- Unde e Abby? - Nu ştiu.
- Cum adică? - Adică nu ştiu!
FBI! Aruncă pistolul.
Joey.
Joey!
Ia ghici, doctore?
Nu vei muri astăzi,
pentru că vreau să petreci tot restul vieţii tale nenorocite
simţindu-te cum mă simt eu!
Greşeşti în ce priveşte moartea lui Katie. Nu am omorât-o eu!
- Joey! - Fă rost de o maşină!
Nu face asta!
La naiba.
Te rog, nu-mi face rău.
Abby!
Abby? Abby!
Unde eşti, iubito?
Tati e bine. M-a trimis după tine.
Abby.
Abby!
- Aici erai. - Salut.
- Tati? - Aici era fetiţa mea.
- Tati! - Am luat banii, Joey.
Iubito, ţi-aminteşti când ţi-am spus că am o surpriză pentru tine?
Da.
- Ea e surpriza. - Ce vrei să spui?
Vom fi din nou o familie. Tu şi cu mine şi cu ea.
Nu, iubitule. O vom lăsa aici, cu părinţii ei.
- O luăm cu noi. - Putem face alţi copii!
Marvin! Eşti idioată? Îl crezi pe el, şi nu pe mine!
E la fel de nevinovată ca şi Katie.
Ascultă-mă! Vii cu mine sau nu?
Am nevoie de tine. Tu eşti mama.
Treci în maşină! Urcă!
- Joe. Joey! - Ce?
- Ce e? - Are o criză!
La naiba! Unde este medicamentul?
Medicamentul. În camionetă. E în camionetă!
Unde dracului te duci?
În camionetă. E în camionetă!
- Marvin, aşteaptă. Nu! - Nu, Joey!
- Joey, nu! - Joey!
Înapoi!
- Pune-o jos! - Treci în maşină.
Marvin, dă-mi-o.
Medicamentul.
- E bolnavă. - Abby.
Pune-o jos, ca să-i dau medicamentul.
Abby. Nu poate respira. Trebuie să mi-o dai!
Mami.
- Karen, unde e medicamentul? - Mami.
E în geanta mea.
- Marvin, te rog. Te rog. - Mami.
Abby! Will! Will!
- Abby! Ridică-te, Abby. - Haide, iubito. Respiră.
- Nu! Abby, respiră! - Încă o dată, bine?
- Eşti gata? Trage în piept. - Respiră! Stai dreaptă.
Mai vrei? Încă o dată. Aşa.
Haide, iubito.
Tati?
Traducerea: aurafas