Pentru unii, timpul trece încet.
O singură oră poate părea o eternitate.
Pentru alţii, niciodată nu e de ajuns.
Pentru familia Tuck, timpul nu a existat niciodată.
Timpul e ca şi o roată...
care se tot învârte, neoprindu-se niciodată
iar pădurea este în centru, pe axa roţii.
Totul a început în prima săptămână de vară
într-un timp bizar şi încremenit, când coincidenţa sau, poate, soarta
adună suflete la un loc
atunci când oamenii sunt puşi să facă
lucruri pe care nu le-au făcut niciodată.
În această zi de vară, nu de prea mult timp,
roata a pus în mişcare vieţile unor oameni în misterioase feluri.
Astfel Mae Tuck s-a pornit în căruţa ei
înspre satul numit Treegap,
ca să-şi întâlnească cei doi băieţi, aşa cum făcea o dată la fiecare zece ani.
Mamă!
Miles!
Jesse!
O...!
O, mi-a fost dor de tine.
Ce cauţi aici?
O, abia am aşteptat să vă văd.
Mi-a fost dor de tine, Jesse.
Am ceva pentru tine.
Uită-te la tine.
Am ceva pentru tine.
Uite.
Turnul Eiffel.
Ia uită-te.
Îl am din Paris, din Franţa.
N-ai văzut niciodată ceva
atât de înalt, mamă. - Bună...
Şi mai am ceva. Mai am ceva.
Ce mai faci, prietene?
Preferatele tale...ciocolată.
Cred că am murit şi am ajuns în Rai.
O, Jesse.
Miles...
Miles.
Îmbrăţişează-mă.
Zece ani.
Eşti ca şi asortat cu sârmă ghimpată.
Vă am înapoi.
Winifred!
Da, mamă?
Am nevoie de un nou nume.
Unul care nu a fost atât de mult strigat.
Haide în casă acum.
Te murdăreşti!
Au! Abia pot să respir.
"Trebuie să suferi pentru a fi frumoasă."
Aşa spun francezii.
Francezii sunt nebuni.
Pentru Winnie Foster un lucru era clar:
căldura verii nu era nici pe aproape la fel de apăsătoare
ca şi banalitatea vieţii pe care o avea.
Cu fiece zi care trecea
sentimentul creştea.
Se apropia din ce în ce mai mult de un sfârşit
şi, în acelaşi timp, de un nou început.
Schimbarea plutea în aer.
Era doar o chestiune de timp.
Aşteaptă-mă în maşină.
Nu stau decât un minut.
Vă aştept în maşină, d-nă Foster.
Aruncă în casă! Aruncă în casă!
Haide, aruncă în casă!
- Hai! - Fugi către mine!
Ura!
Nu, nu, nu.
Sunt prea mari pentru nişte prăjiturele la cafea.
Nu sunt bune niciunele.
Prefer biscuiţeii.
Ce fel de pălărie ciudată e asta?
Ia uită-te p-acilea.
E chiar d-şoara Bănescu în maşina sa şmecheră.
Care-i problema?
Nu vrei să-ţi murdăreşti picioruşele?
Îmi pare rău, d-nă Foster.
Nu prea cere nimeni asemenea delicatese pe aici.
Eventual, pot să le fac pentru d-voastră special.
Winnie Foster?
M-am dat dracu'!
Winnie, fugi!
Fugi, Winnie, fugi!
Arunc-o! Arunc-o!
Arunc-o în casă! Haide!
Intră prin alunecare, Winnie!
Winifred!
Şi stăteau cu mâinile încrucişate
şi rândurile erau perfect drepte.
Hai aici.
Vreau să te învăţ. Hai.
O, tocmai din Franţa.
Ce zici de asta?
Uite. Uită-te la asta.
Vreau să văd, tată. Dă-mi să văd
Uită-te.
O! M-a împuşcat!
O, sunt mort!
- Vai mie!
Trebuie să o vezi pe asta.
Miles, uite!
O... ia să vedem.
Bine, hai aici să-ţi arăt.
Vreau să-ţi arăt.
Ok.
E bine să te avem din nou acasă.
Mă bucur că te văd.
Împreună cu familia.
Nu te prea obişnui cu asta.
Am auzit că începe războiul.
Mă ofer voluntar.
Voi lupta.
Voi pleca departe de locul ăsta.
Crezi că asta va rezolva ceva, nu?
N-ai omorât destui cât pentru două vieţi?
Cineva ne-a descoperit.
Ştiu asta.
E un om care ne tot urmăreşte...
am scăpat de el de câteva ori, dar...
apare din nou de fiecare dată.
Cred că ştie ceva.
Acest om...
Jesse...
Ni s-a dat de urmă.
Miles, am scăpat de el.
Nu strica totul.
Da, am scăpat de el, Jess...
dar revine de fiecare dată.
Era doar o chestiune de timp până cineva să ne descopere.
Spaţiul se restrânge.
Aproape toată pădurea a dispărut.
Toată în afară de peticul ăsta.
Am văzut urme de cauciuc din josul albiei...
acum câteva săptămâni.
Vor fi mai multe.
Nu vreau să meargă nimeni în oraş.
Pentru nimic în lume.
Tuck.
Dacă vezi pe cineva străin apropiindu-se prea mult de pădure
ştii ce trebuie să faci.
Fără excepţii.
Vremea noastră aici se apropie de sfârşit.
Simt asta.
Aşa nu o să prinzi niciunul.
Ştiţi cum se prind licuricii?
Cred că nu, nu am încercat niciodată.
Prefer... prăzi mai mari.
Deşi cred că strategia
este în mare parte la fel.
Strategia?
Prada nu trebuie să ştie de prezenţa ta.
Trebuie să devii parte din peisaj...
invizibilă...
aproape să dispari.
Şi să ai răbdare
până în momentul în care...
acţionezi...
Şi îl prinzi.
Îl vrei?
Nu, mulţumesc.
Ai dreptate.
Unei fete de vârsta ta ar trebui să-i placă mai mult...
să prindă pretendenţi
decât insecte, cred.
Ar fi şi mult mai uşor, aş putea să adaug.
Locuieşti de mult aici?
Dintotdeauna. De ce?
Îmi caut nişte vechi prieteni
care locuiesc pe aici.
Mă gândeam că poate mă poţi ajuta să-i găsesc.
Tatăl meu a construit tot satul Treegap.
Îi cunoaşte pe toţi.
Poate el vă poate ajuta.
Poate.
Îmi chiar place să-ţi vorbesc.
Winifred?
Winifred, cu cine vorbeşti?
Nu ştiu.
Nu mi-a spus cum îl cheamă.
Bună seara, doamnă.
Scuzaţi-mi apariţia.
Tânăra d-şoară îmi spune că aţi locuit aici dintotdeauna.
Mă gândeam că ştiţi o familie
pe nume...
Nu prea ştiu pe nimeni şi nici nu vreau să ştiu.
Şi nu stau afară să discut un astfel de lucru
cu... un străin.
Atunci îmi pare rău.
O seară bună, tânără domnişoară.
Doamnă.
De asta îmi fac griji pentru tine, Winifred.
Nu ai flerul de a nu vorbi cu un astfel de om.
O educaţie corespunzătoare îţi conferă intrarea în societate.
Eu şi mama ta ne-am gândit mult la asta.
Academia pentru fete Middlehouse
din Pensford, are o reputaţie excelentă.
Middlehouse?
Dar e un loc oribil, toată lumea spune asta.
E ca o închisoare.
Prostii.
Fetele pleacă de acolo doamne rafinate,
versate în ale etichetei, în ale manierelor,
lucruri care ţie îţi lipsesc cu desăvârşire.
Dar eu nu vreau să fiu una din acele fete.
Chiar de aceea trebuie să mergi.
Nu-ţi pot lăsa acest caracter nestrunit
să-ţi distrugă şansele de a avea un viitor respectabil.
Winifred... Îmi pare rău...
dar trebuie să facem ceea ce este mai bine pentru tine.
Nu vreau.
Eu nu sunt ca şi fetele acelea.
Nu merg!
Winifred!
Nu merg!
Winnie Foster urma să fie trimisă la 500 de mile distanţă pentru a fi educată.
Dar ceea ce părinţii ei nu au înţeles
era că ea nu îşi dorea mai mult decât un pas dincolo de gard...
aşa că l-a făcut.
Ce putea fi atât de interzis în aceste păduri tăcute?
Întotdeauna i s-a părut cum un mister
o aşteaptă aici.
Era un loc foarte diferit de ceea ce ştia
atât de departe de stricta şi elagata ei viaţă.
De câtă vreme stai acolo?
De foarte puţin timp.
Eram doar în trecere, şi...
Nu prea ai...
ce să cauţi în părţile astea ale pădurii.
Cel mai bine ar fi să te întorci acasă.
Hai, du-te, dispari!
Pardon, dar pădurile acestea sunt ale mele...
Voi merge şi voi dispărea atunci când voi vrea.
Pădurile astea sunt ale tale?
Da.
Cum te cheamă?
Winifred.
Winnie... Foster.
O Foster?
Măi să fie.
Chiar aşa?
Păi... Winnie Foster, după cum spuneam
trebuie să te întorci acasă.
De fapt eu eram în drum spre casă...
înainte să vorbeşti atât de urât cu mine...
şi mi-aş continua drumul...
dacă aş şti pe unde să o iau.
Altfel spus, te-ai pierdut?
Îţi arăt eu pe unde să mergi.
Ţi-aş rămâne datoare.
Dar vreau să beau apă întâi.
Stai...nu!
Nu!
Cum?
Nu vrei să bei apă din aia.
E otrăvită.
Te-am văzut cum ai băut din ea.
Deja mi-e rău.
Nu se vede.
Mi-e uscat gâtul.
Am spus să nu bei!
Dă-mi drumul! Tatăl meu va pune să fii arestat!
Doar n-o să-i spui tatălui tău, nu?
Întoarce-te!
Nu fugi!
Întoarce-te!
Unde vă grăbiţi, d-şoară?
Miles, stai!
- Nu! Nu! - Ştii ce a spus Tuck, Jesse.
- Fără excepţii. - Ajutor!
Nu poţi să faci asta.
Stai! Dă-mi drumul!
Nu putem.
Miles!
D-şoară Foster!
Unde sunteţi?!
Ne oprim aici.
- Să nu scoţi nici o vorbă, ai înţeles?
Miles!
- Ce faci? - Nu!
Dă-i drumul fetei.
Nu trebuie să-ţi fie frică, domnişoară.
Am prins-o la izvor, cu Jesse.
E din familia Foster.
Doamne.
S-a întâmplat în sfârşit.
Vreau acasă, vă rog.
Vreau acasă.
Linişteşte-te, copilă. Nu plânge.
Nu suntem oameni răi.
Te vom duce acasă îndată ce vom putea.
Promit.
Miles, du-te caută-l pe tatăl tău.
E în cealaltă parte a lacului.
El va şti ce să facem cu ea.
Spune-i lui Jesse că-l rezolv eu.
Am mai auzit asta.
Da?
E cutia mea muzicală.
Am găsit-o în pădure.
Cred că mă aştepta pe mine.
O am de mult timp.
Mi-am culcat băieţii în fiecare noapte cu ea când erau mici.
I-a făcut să viseze frumos.
Sunt sigură că băieţii mei nu au vrut să-ţi facă rău.
Atunci de ce m-au adus aici, în felul ăsta?
De ce sunt aici?
Ai toate motivele să fii supărată.
Şi cred că familia ta este...
foarte îngrijorată în privinţa ta.
Unde este copila?
Nu e chiar o copilă,... Angus.
Ştie?
De ce crezi că am adus-o...?
Da, dar acum că ştie de noi, mulţumită ţie.
E o Foster, ştie doar...
Ce să ştiu?
D-şoară Foster, el este soţul meu, Angus Tuck.
Angus, d-şoara Foster.
Bună, d-şoară Foster.
Ea este cel mai important lucru
care s-a întâmplat în casa asta în ultimii 80 de ani.
Ţi-e foame?
Să, să mâncăm cu toţii.
Da.
Jesse, dăi mamei tale o farfurie, te rog?
Unde e peştele?
Nu prea au tras, nu ştiu de ce.
Pentru că tata nu ştie să pescuiască?
Nu contează. Este destul.
Eu pescuiesc.
Dacă nu e peşte, nu e peşte
mai ales dacă-i speriaţi.
Arată bine.
Ce frumos e.
Să stăm cu toţii aici împreună cu d-şoara Foster.
E ca şi cum am ţine o petrecere.
Tatăl meu mă va căuta.
Tatăl tău va tăia toată pădurea
în ritmul în care se petrec lucrurile pe aici.
Va deveni un om foarte bogat.
Să nu stricăm atmosfera de la masă
cu prea multă vorbărie.
Tatăl meu are destui bani.
Va plăti.
Atât cât doriţi.
Nouă nu ne trebuie banii tatălui tău, d-şoară Foster.
Atunci lăsaţi-mă să plec acasă.
Te vom lăsa.
Vei merge acasă... exact cum ţi-am promis.
Bineînţeles.
Prima dată trebuie să putem avea încredere în ea...
înainte să o trimitem înapoi.
Încredere? Nu putem avea încredere în ea.
Nici într-o altă persoană din afară.
Se va întoarce împotriva noastră cu siguranţă.
Nu, nu cred.
Tu eşti un prost.
Nici măcar nu-ţi dai seama ce-ai făcut.
El.
El e.
Robert!
Mă aştept să o găseşti, Henry.
Asta e treaba ta.
Deja am transmis semnalmentele ei prin telex.
Toată lumea o va căuta
iar dimineaţă va veni o echipă de căutare.
Soţia mea este sigură că acest om îmbrăcat într-un costum galben
are ceva de-a face cu dispariţia ei.
Pe ce se bazează d-na Foster când spune asta...?
Pe instincte.
Intraţi, d-le Foster.
Pe cine căutaţi?
Cred că mă încadrez în descriere.
Am înţeles că aţi stat de vorbă cu fiica mea.
Da.
Este o fată încântătoare, plină de viaţă.
Prea plină, poate.
A dispărut, nu-i aşa?
Se pare că a fugit.
Da?
Nu sunt surprins nicidecum.
Fiica mea nu... a fugit.
Şi nu sunt curios despre ce nu vă surprinde, d-le.
Vreau să ştiu dacă ştiţi ceva
despre ea.
Nu, d-le Foster.
Îmi pare rău să vă dezamăgesc, dar nu ştiu.
E o coincidenţă faptul că mă aflu aici.
Caut o familie
care locuia prin aceste locuri.
Credeam că d-nul poliţist m-ar putea ajuta
să o găsesc, şi, ironic, d-le Foster
fiica d-voastră credea că d-voastră sunteţi cel care mă poate ajuta.
Se numeşte Tuck.
Rubedenii de mult pierdute.
- Nu vă pot ajuta.
Nici eu pe d-voastră.
Cel puţin nu acum.
Deşi, aş fi încântat să răscolesc
pădurile pentru d-voastră, d-le Foster.
Am talentul de a găsi oameni.
S-ar putea chiar să reuşesc.
O seară bună, d-le poliţist.
Află ce s-a întâmplat cu ea, Henry.
Te rog.
E singurul nostru copil.
Angus a făcut leagănul acela.
L-a adus tocmai din Scoţia.
A legănat destui din familia asta.
Gata.
Briza de pe lac te va răcori la noapte.
Băieţii dorm în pod când sunt acasă
deci o să ai intimitatea ta.
Corsetul acela arată dureros.
Pot să te ajut să ţi-l dai jos?
Sincer, nu pot să înţeleg
de ce femeile se torturează singure în felul ăsta.
Asta nu e viaţă.
Aveţi o fiică?
O nepoată.
Şi un nepot.
Anna şi Beau.
Miles i-a iubit atât de mult.
Dar ce s-a întâmplat?
Au murit.
La fel şi mama lor.
Şi împreună cu ei şi părţile bune ale lui Miles.
Trebuie să-l ierţi pentru ce a mai rămas.
Îmi pare rău.
Păi, aşa merg lucrurile, d-şoară Foster.
Pot să-ţi spun Winnie?
Mai ai fraţi şi surori?
Nu, sunt doar eu.
Mama mea...
Gata.
Şi ei unde pleacă?
În diferite locuri, fac diferite lucruri.
Miles se pricepe la dulgherie, şi e îndemânatic.
Jesse, el e mai potolit cu munca.
Dar, oricum, el...
e mai tânar.
Sper că te vei simţi bine aici.
E un sentiment plăcut că nu sunt singura femeie de aici.
Încearcă să dormi.
Te-ai rătăcit, prietene?
Deloc, părinte.
Caut o familie pe nume... Tuck.
Vă sună familiar?
Tuck. Tuck?
Mă tem că nu vă pot ajuta.
În cimitirul acesta nu este nici un Tuck.
Aşa credeam şi eu.
Şi nici într-un altul.
Spune-mi, părinte...
ai văzut mulţi oameni pe patul de moarte...
care este lucrul pe care şi-l doresc
atunci când li se apropie sfârşitul vieţii?
Mai mult timp?
Da, cred că da.
Exact.
Ar da orice pentru încă un an.
Imaginează-ţi cât ar da pentru eternitate.
D-le, cred că nu vă prea înţeleg...
Mă vei înţelege.
Părinte, eşti pregătit să mori acum, în aceste moment?
Dacă e voia Domnului.
Şi dacă e voia mea?
Dar dacă ai deveni nemuritor?
Acum, în momentul ăsta?
Fără să trebuiască să dai piept cu moartea?
Ţi-ar place, nu-i aşa?
Aşa, fără zarvă, fără încurcături.
Imun la orice boală.
Să nu suporţi niciodată mirosul greu şi putreziciunea bătrâneţii.
Tânăr pe veci.
Vorbiţi blasfemii, d-le.
Fluent.
O seară bună, părinte.
Hei, Winnie Foster, dormi?
Acum nu.
Bine.
Ascultă.
Ai vrea să vezi turnul Eiffel?
Cum?
Într-o zi.
Nu, acum.
Cât încă mai putem face ce vrem.
Du câinii acolo.
Da, d-le.
Haideţi, pornim.
Henry, aceasta este rochia de noapte a ei.
Dă-o celor care mânuiesc câinii.
Începeţi din capătul de nord.
Ne despărţim când ajungem lângă lac.
O să o găsim.
Ştiu asta.
Winifred!
D-şoară Foster!
Winnie!
Winifred Foster!
D-şoară Foster!
Winifred!
Aici!
Am găsit ceva!
Uite.
Ăsta e turnul Eiffel?
Cel din Paris este destul de înalt.
Al meu e cu jumătate de metru mai înalt.
Haide.
L-ai văzut vreodată pe cel adevărat din Paris?
Da.
Şi am urcat toate cele 1652 de trepte până sus.
Mult mai uşor decât acum.
Da.
Eşti bine?
Cred că da.
Te descurci bine.
Dacă aş merge la turnul Eiffel
aş lua unul din ascensoarele acelea.
Nu dacă ai fi cu mine.
Ţi-ai scoate pantofii
şi ai urca fiecare treaptă.
Câţi ani ai?
Chiar vrei să ştii?
Da.
104.
Vorbesc serios.
Şi eu.
Să spunem că am 17.
Iată Parisul meu.
De pe turnul Eiffel nu se vede mai bine decât de aici.
Am fost în multe locuri dar ăsta este unul dintre cele mai bune.
Hai.
Winnie Foster începea să piardă noţiunea timpului.
De câtă vreme era Winnie acolo? De o zi, o lună, un an?
Era ca şi cum Winnie şi cei din familia Tuck ar fi trăit
ca şi uitaţi de restul lumii.
Niciodată nu se grăbeau, iar lucrurile le făceau pe îndelete.
Pentru prima dată
Winnie simţea că vrea să exploreze, că vrea să pună întrebări, că vrea să se joace.
Eu?
O să văd toată lumea.
Fiecare bucăţică din ea.
Poate că o să descopăr şi noi continente.
Am fost în multe locuri,
dar lumea e imensă!
Jesse Tuck, ce faci?
Ce ţi se pare că fac?
Haide!
Nu pot!
De ce?
Nu ţi-e frică de apa rece, nu?
Nu.
Ţi-e frică de mine?
Nu.
Şi atunci, ce?
Nu ştiu să înot.
Faci mişto de mine.
Aş vrea eu.
Deci, ţi-e frică să nu te îneci, nu?
Să nu înghiţi prea multă apă, să te scufunzi şi să mori.
Mersi că ai spus-o atât de plastic.
Da, şi fiind sigură că mă voi scufunda ca un topor
înecul este o posibilitate distinctă.
Se pare că mă voi distra...
singur.
Jesse!
E în regulă.
Hai, hai, hai.
Te-am prins, te-am prins.
Te-am prins, linişteşte-te.
Sprijină-te de mine.
Eşti bine?
Cred că da.
Ai reuşit!
Am reuşit!
E minunat.
Sunt uşoară ca un fulg.
Din cauză că te sprijinim.
Apa şi cu mine.
Noi doi.
Îţi place?
Foarte mult.
Jesse, nu-mi da drumul!
E în regulă.
Asta nu se va întâmpla, Winnie Foster.
Nu o să-ţi dau drumul niciodată.
Ştii, nu îmi place să-mi râdă în faţă un trişor.
Trişor e un cuvânt prea dur, d-le.
Mai degrabă aş spune "bun la cărţi."
O cauţi cu lumânarea, nu-i aşa?
Da, sigur.
Afară!
Hai!
Poate data viitoare...
Hai!
N-are ce să-mi facă!
Mulţumesc.
Mulţumesc foarte mult.
Scuzaţi-mă, d-le.
Ai auzit?
Tuck zice că e cel mai melancolic sunet
din toată natura.
Ascultă.
Doar ascultă.
Cântă pentru tine.
Aş vrea ca acest moment să nu se termine niciodată.
Pentru totdeauna?
Vrei să stai lângă mine pentru totdeauna, Winnie?
Da.
Ştii, am putea vizita toată lumea împreună.
Am putea face totul împreună.
Am putea trăi multe momente ca acesta...
...care nu se termină niciodată.
Sunt nişte lucruri despre noi pe care nu le ştii...
lucruri de care am jurat că nu le spun.
Secretul?
Motivul pentru care nu vreţi să se afle despre voi?
Am ştiut eu.
Sunteţi jefuitori de bănci, sau măsluitori.
Eşti primul om pe care îl întâlnesc
la care vreau să-i spun adevărul.
Jesse Tuck, eşti primul om
pe care vreau să...
să...
...să-i fac asta.
Winnie, ascultă.
Adu-ţi aminte de stejarul acela imens
în mijlocul pădurii, unde ne-am întâlnit?
De izvorul din care mai văzut că beau apă?
Îţi aduci aminte când ţi-am spus că am 104 ani?
...
ţi-am spus adevărul.
Voi trăi pentru totdeauna.
Nu mă voi schimba niciodată.
La fel şi Miles, Tuck şi Mae.
Ceva ni s-a întâmplat.
Voi avea 17 ani
pentru totdeauna.
E izvorul, Winnie.
Apa, are ceva.
Îţi opreşte îmbătrânirea atunci când o bei.
Dacă ai bea astăzi, ai rămâne aşa cum eşti acum.
N-ai fi vrut să-ţi fi spus înainte...
să-l săruţi?
Ţi-a spus că
nemurirea nu este ceea ce spun preoţii că este?
Las-o în pace, Miles.
Nu, ai spus că vrei să afle adevărul, băiete.
Ea e prima la care vrei să-i spui adevărul.
Nu vrei să am nici eu ceea ce ai pierdut tu.
Opriţi-vă...
...amândoi
şi spuneţi-mi adevărul.
Vreau să ştiu.
Am băut cu toţii...
...în afară de pisică... asta e important.
Apa avea un gust...
divin.
Era catifelată ca un nor.
Tuck a cioplit un "T" pe trunchiul copacului ca să ştim unde am fost.
Ne-am continuat drumul către vest ca să găsim un loc unde să ne stabilim.
Am construit o casă pentru Mae şi Tuck
şi un şopron pentru mine şi Jesse.
Atunci ne-am gândit pentru prima dată că ceva este...
neobişnuit.
Jesse a căzut de la 10 metri şi a aterizat în cap.
S-a ridicat înainte
ca Mae să înceapă bine să plângă.
Nu s-a rănit deloc. Nici un os rupt, nimic.
Şi asta nu e tot.
Nici măcar pe aproape.
Au început să se întâmple lucruri.
Nişte vânători i-au confundat
calul Maei cu un cerb.
Chestia e, că gloanţele nu i-au făcut nimic.
N-au lăsat nici măcar o urmă.
Apoi Tuck a fost muşcat
de un şarpe cu clopoţei, şi ştii ce s-a întâmplat?
Nu a murit...
...dar pisica a murit
de bătrâneţe.
Şi Miles s-a însurat.
Tati!
Beau.
Micuţa Anna.
Tuck şi-a dat seama.
Era izvorul.
Cu toţii băusem din el, chiar şi calul.
El trebuia să fie sursa "neschimbării" noastre.
Am implorat-o să se întoarcă înapoi... la mine...
să găsim izvorul şi să bem cu toţii.
Şi copiii.
Era singura şansă pentru noi.
Dar ea s-a gândit că
mi-am vândut sufletul Diavolului...
... şi m-a părăsit.
Mi-a luat şi copiii cu ea.
După aceea... toată lumea s-a îndepărtat de aici.
Se vorbea de vrăjitorie... de magie neagră.
Am mers să lupt în războaie...
am văzut bărbaţi curajoşi murind... la Vera Cruz...
iar apoi la Gettysburg...
cu miile, cât ai clipi...
...dar eu nu.
Eu nu puteam să mor...
...ca şi micuţa Anna.
Gripa a luat-o dintre noi înainte să împlinească 15 ani.
Şi Beau.
Acum ar avea aproape 80 de ani
dacă ar mai trăi.
Şi iubita mea...
...iubita mea soţie.
A murit într-un azil de nebuni...
...bătrână şi singură.
Dar eu sunt tot aici.
Tot aici.
Winnie Foster, eşti singurul om din lume
care ştie despre noi.
Trebuie să vorbim.
Tată.
Hai.
Uită-te în jurul tău.
E plin de viaţă.
Sunt flori şi copaci şi broaşte.
Totul face parte din roată.
Se schimbă tot timpul; creşte tot timpul
ca şi tine, Winnie.
Viaţa ta nu e niciodată la fel.
Odată erai un copil.
Acum, urmează să devii femeie.
Într-o zi vei creşte
şi vei face ceva important.
Vei avea copii, şi poate, într-o zi...
te vei stinge...
ca şi flacăra unei lumânări.
Vei face loc unei alte vieţi.
Asta este o certitudine.
Acesta este mersul firesc al lucrurilor.
Iar apoi, suntem noi.
Ceea ce am trăit noi... nu-i poţi spune viaţă.
Pur şi simplu... existăm.
Suntem ca nişte pietre pe marginea unui râu.
Ascultă-mă.
Winnie, cunoşti un secret periculos.
Dacă oamenii ar afla despre izvor
s-ar călca în picioare
ca să ajungă la apă.
Am învăţat un lucru despre oameni.
Mulţi ar face orice doar să nu moară...
şi fac tot ce pot ca să nu-şi trăiască viaţa.
Vrei să rămâi aşa
cum eşti acum, pentru totdeauna?
Vreau doar să te fac să înţelegi.
Nu vreau să mor. E ceva rău în asta?
Nu.
Nici un om nu vrea...
dar e parte din roată...
la fel cum te naşti.
Nu poţi să trăieşti fără să şi mori.
Nu-ţi fie frică de moarte, Winnie.
Fie-ţi frică de o viaţă netrăită.
Ceaiul dumneavoastră, d-le.
E la ei acum.
Am venit direct aici,
ştiind prin ce treceţi.
Vrem doar să se întoarcă în siguranţă.
Bineînţeles.
Urâtă ocupaţie, răpirea.
Noroc că am fost martor.
Probabil că sunt singurul...
care ştie unde se află.
Ce fel de joc jucaţi, d-le?
Ce fel de joc?
Vi se pare ca am chef de joacă?
"Chef de joacă" nu este tocmai la ce mă refeream.
La ce mă gândeam este un târg simplu şi scurt.
Vedeţi, mie îmi plac foarte mult aceste păduri
dar nu pentru lemnul pe care îl au
ci pentru bunurile naturale pe care le au.
De fapt ce doriţi?
D-voastră vă doriţi fiica înapoi.
Eu îmi doresc pădurile d-voastră.
Eşti implicat în asta, nu-i aşa?
Dacă i-ai făcut ceva fiicei mele...!
D-le Foster, am carenţele mele.
Răpirea nu se regăseşte printre ele.
Aceştia sunt oameni periculoşi cei care au răpit-o.
Nu se ştie ce i-ar putea face.
Decât dacă facem ce aţi spus.
Dă-i omului ce vrea.
Semnat şi parafat.
E bine ca lucrurile să fie în regulă, nu-i aşa?
Sunteţi un om inteligent şi plin de raţiune, d-le Foster.
Rareori mă înşel asupra unei persoane.
Spuneţi-i poliţistului să fie pregătit
să facă arestările de rigoare.
Calvarul prin care aţi trecut este ca şi terminat.
O să ajung înaintea d-voastră.
Trebuie să ne mişcăm repede.
Se pregăteau să plece.
Ce fel de oameni îngrozitori trebuie să fie cei care au răpit-o?
Există mult rău în lume, d-le Foster.
Nu există garduri suficient de înalte ca să-l împiedice să intre.
Adu-ţi oamenii la mine acasă.
Merg şi eu cu voi.
Nu e corect, Tuck.
Nu, nu e...
dar când a fost viaţa corectă?
Cum o să te duc acasă
dacă nu pot să-mi mişc picioarele de aici?
Dacă aş putea muri mâine, aş muri...
numai să mai pot petrece o noapte cu tine.
Iertaţi-mă că vă întrerup într-un moment atât de delicat.
Bună, Winifred.
Toată lumea e foarte îngrijorată din pricina ta.
Sunt uşurat că te găsesc atât de bine.
Îl cunoşti pe acest om?
L-am întâlnit o dată.
Bună, d-le Tuck.
Nu vă daţi seama ce plăcere trăiesc să vă întâlnesc.
Tu eşti cel care mi-a urmărit băieţii.
Te aşteptam.
Da, şi iată-mă.
Spuneţi-mi, vă simţiţi uşuraţi... acum că aţi fost descoperiţi?
V-aţi ascuns de peste un secol, lucrul ăsta cu siguranţă şi-a lăsat amprenta asupra voastră.
Cine sunteţi?
Şi de unde ştiţi atât de multe despre noi?
Prima dată am auzit despre familia voastră de la bunica mea.
Cunoştea o femeie dintr-un azil de nebuni
care... elucubra despre o familie
care nu îmbătrânea şi nu murea.
Această femeie obişnuia să strige pe cineva.
Cum era oare?
Anna.
Bătrână nebună.
Tot vorbea despre o cutie muzicală.
Se părea că melodia avea un efect calmant asupra copiilor ei.
Cu siguranţă o ştiţi, d-nă Tuck?
Nu aveţi nici un drept...
să veniţi aici..., şi să ne provocaţi atâta durere.
Liniştiţi-vă.
Nu vreau să vă fac nici un rău.
Spuneţi-ne, d-le.
Ce doriţi?
Vedeţi, familia Foster mi-au dat mie aceste păduri
în schimbul readucerii fetei
înapoi la ei.
Am documentele, semnate şi legalizate.
Îmi dau dreptul asupra pădurii
şi asupra oricărui lucru care se află în ea.
Nu vă speriaţi.
Vă voi lăsa să staţi aici... pe pământul meu
dacă vă veţi dovedi cooperanţi.
Cooperanţi?
Vreau să mă duceţi la izvor.
Nu ştiu la ce vă referiţi.
Nu mă insultaţi, d-le Tuck.
Mie mi-e foarte clar
că puterile apei au fost risipite...
pe oameni fără imaginaţie ca şi voi.
Vreau ca această
fântână a tinereţii, cum i-ar spune prostimea,
să fie disponibilă celor care merită asta...
pentru un preţ, evident.
O să mori de bătrâneţe până te voi duce acolo.
Aşa?
Sau poate va muri Winifred!
Nu!
Jesse!
Da!
Bravo!
Să mergem, Winifred.
Mi-e cam sete.
Arată-mi unde e izvorul.
Poate o să-ţi dau şi ţie să bei.
Până la urmă...
...poate o să petrecem... o eternitate împreună.
Winnie, Winnie, hai aici.
Gata. Gata. Sunt aici.
Tată.
Uite-i!
Winnie Foster!
O văd!
Am văzut-o!
Încercuiţi prin dreapta!
Aveţi grijă la apă!
Plecaţi!
Nu lăsaţi pe nimeni să scape!
Jesse, hai.
Winnie!
Blocaţi-le calea!
E tatăl meu.
Îi vreau vii!
Aveţi grijă de fată! Winnie!
Să mergem!
Stai...
Hai.
În spatele casei!
Îi dă foc!
Winnie!
Eşti bine. Eşti bine.
Te-am găsit. Eşti în siguranţă.
Eşti în siguranţă acum.
Totul s-a terminat.
Winnie.
Ceasornicul a bătut ora fixă.
Afară vântul stătea nemişcat.
Totul părea că... aşteaptă.
Vrem doar să înţelegem ce s-a întâmplat.
Winnie... încearcă, te rog.
Nu m-au răpit.
Am fost acolo pentru că am vrut eu.
- Nu ştie ce vorbeşte.
S-au purtat frumos cu mine.
Sunt prietenii mei.
Dacă nu te-au răpit, de ce
l-a lovit femeia aceea în cap cu patul puştii?
Pentru că Mae Tuck mă proteja.
Nu mai contează oricum.
Domnul acela a murit. E acuzată de crimă.
Nu prea mi-a plăcut omul ăla
dar asta nu va schimba condamnarea la spânzurătoare a femeii.
D-şoara este martor ocular.
Va trebui să depună mărturie.
Doamne.
M-am gândit că poate aveţi nevoie de asta.
În ceea ce mă priveşte, n-a existat niciodată.
Îmi pare foarte rău pentru cele întâmplate.
O zi bună.
Mulţumesc, Henry.
Winnie.
Jesse!
O, eşti tu.
Mă temeam că nu o să te mai văd niciodată.
Vreau să mă ajuţi.
Vrem să ne ajuţi.
Mae nu poate să ajungă la spânzurătoare.
Nu o să moară.
Nu poate să moară.
Ne vor descoperi secretul.
Trebuie să-i scoatem de acolo.
Ajutaţi-mă!
Vă rog, ajutaţi-mă!
Cineva, ajutaţi-mă!
Vă rog, cineva să mă ajute!
Vă rog! Ajutor!
Bine.
Vă rog, ajutaţi-mă!
Bine!
Ajutor!
Vă rog!
Ajutaţi-mă! Trebuie să-i opriţi!
Mă urmăresc!
D-şoară Fo... Cine vă urmăreşte?
Cei care m-au răpit!
Vor să mă răpească din nou!
Părinţii mei nu i-au putut opri!
Sunt afară!
Trebuie să-i opriţi, vă rog!
Ajutor!
Dacă mă vor găsi mă vor omorî!
Vă rog, vor să mă omoare, vă rog!
Staţi aici!
Mă ocup de asta.
Grăbiţi-vă!
Ajutor!
Ieşi să-ţi întâlneşti pieirea!
Iadul se va dezlănţui asupra ta!
Opriţi-vă!
Sunteţi arestaţi!
Haideţi, trebuie să ne grăbim.
Băieţii sunt afară.
Opriţi-vă pe loc, acum!
Trag!
Draga mea, scumpa mea Winnie.
Ce n-aş da să rămâi cu noi.
Aş fi vrut să fii de-a noastră... pentru Jesse.
Pentru noi toţi.
Trebuie să vă grăbiţi să plecaţi departe de aici.
Winnie...
Winnie, hai cu mine.
Aici nu e locul tău.
Putem fi împreună pentru totdeauna.
Dacă vine cu noi, ne vor vâna.
Nu se vor opri niciodată.
Tuck are dreptate.
Dacă vin cu voi
ar fi prea periculos pentru toţi.
Nu pot să plec fără tine.
Trebuie.
Întoarce-te la izvor.
Bea.
Când se mai liniştesc apele... Mă voi întoarce după tine.
Da?
Trebuie să-ţi arăt turnul Eiffel, nu-i aşa?
1652 de trepte până sus.
Winnie...
până când ne vom revedea...
ai grijă de tine.
Aşa voi face.
Trebuie să plecăm... până nu e prea târziu.
Winnie Foster...
Te voi iubi până în ziua în care voi muri!
Se stinge...
dar poţi să mai stai câteva minute cu ea.
Cum eşti?
"...şi marelui D-zeu"
"îi trimitem sufletul surorii noastre"
"şi în tărână, trupul."
"Din pământ înapoi în pământ, din cenuşă înapoi în cenuşă, din praf înapoi în praf..."
"...Învierea către viaţa veşnică"
"prin Domnul nostru Isus Christos;"
"a cărui venire la Judecata de Apoi"
"pământul şi marea îşi vor aduce morţii;"
"iar trupurile înecate în păcat"
"vor fi făcute după trupul lui Christos;"
"aşa cum doar în puterea Lui stă"
"să supună lucrurile voinţei Sale."
Mamă?
Mă întrebam
ce îţi place atât de mult la aceste păduri.
Mamă, eşti bine?
Şi mie îmi va fi dor de ea.
De fiecare dată când mă uit la tine eşti diferită.
O să te pierd şi pe tine.
Sunt chiar aici.
Iartă-mă, Winnie.
Am vrut să rămâi micuţa mea pentru totdeauna.
Întoarce-te înapoi la izvor.
Când se mai liniştesc apele, mă voi întoarce după tine.
Ceea ce am trăit noi nu se poate numi viaţă.
Pur şi simplu... existăm.
Suntem ca nişte pietre pe marginea unui râu.
Primele săptămâni ale verii trecuseră de mult.
Se părea că
roata se învârtea din nou...
... încet acum, dar din ce în ce mai repede.
Winnie împreună cu familia ei au plecat din Treegap să viziteze lumea.
Nu ştia ce-i rezervă această călătorie
doar atât ştia...
că va fi ceva din dorinţa ei.
Pentru unii, timpul trece încet.
O oră poate părea o eternitate.
Pentru alţii, niciodată nu este de ajuns.
Pentru Jesse Tuck, timpul nu exista de loc.
Tuck i-a spus Winniei în vara în care a împlinit 15 ani:
Nu-ţi fie frică de moarte, ci de o viaţă netrăită.
Nu trebuie să trăieşti pentru totdeauna.
Trebuie doar să trăieşti.
Asta a şi făcut.
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania