Traducerea şi adaptarea: demonseye Subtitrari-noi Team
Înainte să încep să dau autografe,
trebuie să mulţumesc cuiva care se află aici astă-seară.
Când am avut-o la Facultatea de Stat... Staţi puţin, a sunat aiurea.
N-am avut-o niciodată. Am dorit-o, dar n-am avut-o.
Mă refer la momentul când i-am urmat cursul la Facultate.
Aveam cea mai groaznică pană de inspiraţie din lume.
Nu aveam decât idei groaznice. Le detestam pe toate.
Tocmai eram pe cale să renunţ la curs,
când mi-a spus ceva care a schimbat totul.
Mi-a spus "Ideile groaznice sunt ca ţapii ispăşitori de pe terenul de joacă."
"Dacă primesc încurajarea potrivită, cresc şi ajung genii."
Mi-a spus să iau una dintre ideile mele oribile şi să lucrez la ea.
Ei bine, asta am făcut.
Frances Mayes, tu care adori ideile oribile,
pot să te sărut franţuzeşte acum?
Nu te opri, Willie, băiatule!
Sunt măritată, William. Îmi pare rău.
- Eşti mândră de mine? - Ridicol de mândră.
Frances, astea sunt grozave. Ce le-ai făcut?
Ciocolata înseamnă sincronizare, prietene.
- Restul e magie. - Salutare, d-nă profesor.
- Unde este vinul? - Uite colo.
Tom este un ticălos norocos.
O soţie specializată pe literatură şi care face negrese?
Jur că, dacă-mi spui că găteşti goală,
mă duc acasă şi mă sinucid.
Niciodată goală. Întotdeauna în tanga.
De fapt, dacă ai cunoaşte-o mai bine pe Frances,
ai şti că negresele astea sunt un semn de evitare.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
- Cum merge cu romanul? - Nu prea grozav.
Dar cursul de tergiversare decurge minunat.
Şi curând va generă un abject dezgust de sine
iar apoi voi deveni o simplă maşină de scris.
E un întreg proces.
Dar cu Tom cum e? Cum avansează cartea lui?
Minunat. E acasă şi scrie chiar în acest moment.
Îl cunoşti pe Tom?
L-am cunoscut recent, printr-un fel de coincidenţă.
Cealaltă coincidenţă este că ai recenzat o carte de-a mea.
Serios? Şi mi-a plăcut?
Nu ţi-a plăcut.
Îmi pare rău.
Sunt sigură că au fost mulţi critici care au adorat-o.
Şi sper sincer că nu ai luat-o ca pe ceva personal.
Mi-ai numit personajul principal "nerealist".
Cred că recenziile nefavorabile ar trebui pur şi simplu uitate.
Dă-i o negresă. Şi...
Aş dori să-ţi dau negresa asta. Este un sol al păcii.
Ai spus că nu te interesează un roman
în care protagonistul era un tip de vârstă mijlocie
care-şi petrecea tot timpul trăind în fanteziile lui erotice din adolescenţă.
Mi se pare un lucru ironic.
Ironic. De ce?
Întreabă-ţi soţul.
Ce a vrut să spună?
Frances?
Am nişte veşti neplăcute pentru tine.
Tocmai am vorbit la telefon cu avocatul soţului tău
şi au de gând să ceară pensie alimentară.
Cum putem să discutăm despre pensie alimentară
când abia câştig suficienţi bani ca să...
Dar l-ai susţinut în timpul căsătoriei.
Da.
Dar în timp ce el se documenta şi îşi scria cartea, eu...
eu munceam în timp ce el se prefăcea că...
Din păcate, treaba asta este legată doar de calcule.
Păi, avea o aventură.
California este un stat care nu ţine seama de greşeli.
Avocatul său a spus că soţul tău
ar prefera o plată generală a pensiei alimentare.
Cum voi doi trăiaţi destul de modest,
nu cred că cifra ar fi ceva insuportabil.
Vorbeşte probabil despre ceva în jur de... 200000 de dolari.
Nu am... atâţia bani.
Ba, din păcate, îi ai.
Casa?
Valoarea ei a crescut enorm de când ai cumpărat-o.
Şi am renovat-o cu banii mamei mele.
Acum totul este proprietate comună.
Aşadar el primeşte jumătate din casă şi pensia alimentară.
Există o marjă şi vom aduce toate argumentele de care dispunem.
Dar există o condiţie. Doreşte casa.
- Vrea să rămână acolo? - Da.
Şi dacă eşti dispusă să i-o laşi,
cred că te-ai putea alege cu o grămadă de bani.
Înţeleg că o doreşte tare mult.
Mă scuzi, dar totul paree aşa de suprarealist.
De unde ar găsi banii ca să-mi plătească jumătatea mea?
Se pare că ei îi place casa.
E-n apropierea celor mai căutate şcoli.
Şcoli?
O să aibă...
Vei depăşi acest moment.
Îl vei depăşi, Frances.
Într-o zi, vei fi din nou fericită.
Corect.
- Şi biroul? - Biroul pleacă.
Ba nu, biroul poate rămâne.
- Canapeaua? - Da, vă rog.
Staţi o clipă. Sofalele pot rămâne.
Dar scaunele?
Rămân şi ele.
De fapt, va rămâne totul cu excepţia acelor cutii de colo.
Acele trei cutii cu cărţi în ele.
Dacă nu vă deranjează.
Sunteţi sigură?
Da.
Dormitorul?
Nu.
Bucătăria?
Nu.
Atunci... am terminat.
Am terminat.
Sunteţi în divorţ?
Se vede?
Aceste apartamente sunt închiriate pe termen scurt.
Doar astfel de persoane ne vin.
Vecinul dvs. de la 2-B. Este avocat.
Divorţul lui se târâie de trei ani.
Un tip de treabă.
Acordă sfaturi juridice gratuite celorlalţi chiriaşi.
Dacă plânsetele lui vă scot din sărite, bateţi în perete.
- Se va opri. - Scuze.
Tipul de deasupra este medic. El distribuie somniferele.
- Cu ce vă ocupaţi? - Sunt scriitoare.
Atunci îi puteţi ajuta pe ceilalţi cu bileţelele de rămas bun la sinucidere.
Sunteţi unul dintre acei proprietari amuzanţi.
Nu chiar.
Aşadar, poftim cheile.
Să aveţi o şedere plăcută.
Mulţumesc.
Acasă.
Începi căsnicia cu tort şi şampanie. Pune-i capăt tot aşa.
Începutul şi sfârşitul ar trebui să fie cât se poate de distractive.
Păcat de acei ani scurşi de la mijloc.
- Scuze. - Pune-ţi o dorinţă.
Lucrurile au luat-o razna la spital.
Bună. Ai ajuns la timp pentru toast.
Bravo. Şi nu a durat decât un an.
- Pentru libertate. - Pentru libertate.
Mulţumesc.
Nu bei.
Nu bei?
- A cincea oară a fost cu noroc. - Doamne sfinte!
Patti! Când e sorocul?
- În mai. - În mai!
Doamne!
O să fiu mătuşică!
O să fiu mătuşică. Da.
Ne schimbă un pic planurile.
Evident.
Urma să facem un tur de 10 zile în romantica Toscana.
Dar nu vreau ca Patti să meargă cu avionul în primul trimestru al sarcinii.
Un mic sacrificiu.
Aşa că ne-am decis să ne schimbăm biletele de autocar
pentru un bilet mai bun... pentru tine.
Este nemaipomenit.
Cu adevărat generos.
Vă mulţumesc, dar... nu.
Cum poţi refuza Toscana?
- Nu. Uite aşa. - Vorbeşte depresia din tine.
Ea nu vorbeşte italiana. Doar un pic de franceză la nivel de liceu.
În plus, nu mai sunt deprimată.
Atunci de ce continui să stai
în tabăra divorţaţilor alături de rataţii aceia?
- Fii drăguţă. Sunt ai mei. - Nu e un loc unde să locuieşti.
Fetelor, să fim serioase.
Vă mulţumesc din suflet.
Nu sunt şanse să plec într-un tur al Toscanei în acest moment.
- Nu sunt pregătită să cunosc pe cineva. - Nici n-o vei face.
- De asta te asigurăm. - Serios?
Este un tur pentru persoane gay al Toscanei romantice.
Ar fi foarte relaxant pentru tine.
În majoritate cupluri...
Nimeni nu s-ar da la tine şi nu te-ar măsura cu privirea...
Şi te-ai putea concentra pentru a-ţi asculta vocea interioară.
Vocea mea interioară?
Vocea mea interioară care ar spune...
"Ce mă-sa caut eu într-un tur gay al Toscanei?"
Frances, e vorba de Italia. Italia!
În plus, l-ai putea folosi pentru a începe să scrii.
Sunt ocupată. Trebuie să recenzez toate acele cărţi.
În loc să lucrezi la propria ta carte.
Vrei să fii rea sau e din cauza hormonilor?
Bun. Să nu vă scoateţi ochii până mă întorc.
Te rog, putem vorbi numai despre copil?
Cred că eşti în pericol.
Pericol de...?
De a nu-ţi mai reveni niciodată.
Ştii cum e când întâlneşti un om din acela ca o scoică goală?
Şi te gândeşti "Ce dracului ţi s-a întâmplat?"
A existat o vreme, în fiecare dintre acele vieţi,
în care s-au trezit la o răscruce.
Răscruce... Doamne, asta aduce a Oprah.
Un loc în care a trebuit să hotărască dacă s-o ia la stânga sau la dreapta.
Nu e momentul să fii o laşă, Frances.
Nu sunt o laşă, Patti.
Chiar nu sunt.
Bine, dar promite-mi că te vei mai gândi.
O să mă mai gândesc.
Bine?
Am un sentiment în privinţa dumitale.
- Cauţi un loc unde să stai? - Cred că da.
- Eşti în divorţ? - Poftim?
Avem apartamente pe termen scurt.
Dar nu-ţi face probleme. Sunt unii care stau ani de zile.
Avem o scriitoare... Avem un medic...
Medicul te-ar putea ajuta să-ţi pui viaţa în ordine.
Hei!
Scuze.
Nu-i nimic.
- Vrei să vii pe la mine? - Nu!
Poate mai târziu.
"Poate mai târziu"...
Alo?
Patti... când e plecarea?
Vă salut pe toţi, eu sunt David. Acesta este şoferul dvs., Eduardo,
iar dvs. sunteţi "Gay la plimbare"!
Bun venit la prima zi a unui tur romantic al Toscanei.
Am văzut că majoritatea v-aţi cunoscut din avion.
Dar am vrut să fiu extra-sigur că aţi cunoscut-o toţi pe Frances.
Bună, Frances.
- Frances este heterosexuală. - Biata fată.
Şi tocmai a supravieţuit unui divorţ groaznic.
Potrivit prietenei sale, Patti, chiar are nevoie de sprijinul nostru.
Aşadar, Frances, ce-ar fi să te ridici şi să le permiţi celorlalţi să te salute?
Nu. Vă rog.
Bună!
Eşti celibatară, Frances. Trebuie să te distrezi!
Bun, toată lumea să urmeze floarea.
Dumnezeule mare, nu-mi vine să cred că plouă.
Bun, am ajuns! Da! Aşa!
Scuze.
Ai paharul gol. Mai vrei un pic?
Mai vrei nişte vin?
- Încă puţin vino? - Scuză-mă.
O fată de culoare poate căpăta ceva de băut?
Da, poate.
Frances, încă puţin?
Trebuie să te destinzi, iubire. Petrecerea e în toi!
Uno... ciorchino.
Cum?
E grozav, nu-i aşa?
Da, cred că se poate spune.
Grozav.
Doamne, cum o să scriu eu toate astea?
Adică, cum să poţi să descrie totul?
Dacă ai un pix, pot să-ţi scriu eu.
Eşti o scriitoare bună?
Eram pe vremuri.
S-a făcut.
Atunci, fă o încercare.
Pentru mama.
Dragă mamă.
Dragă mamă,
Este zi de târg în Cortona.
Piazza este o petrecere continuă, la care toţi sunt invitaţi.
Clişeele se reunesc în acest buric al pământului.
Aproape că vrei să râzi, dar simţi fără să vrei
că aceşti italieni ştiu să se distreze mai bine decât noi.
Mâncând un strugure iute de la piaţă
şi dulceaţa violetă mi se revarsă în gură.
Chiar şi miroase a mov.
Aş vrea să pot sta aici mai mult,
dar clopotul din turlă îmi reaminteşte timpul.
"Ding-dang-dong", face clopotul, în loc de "ding-dong".
Mi-aş dori să fii aici.
Cu dragoste...
Rodney.
Mulţumesc.
"Chiar şi miroase a mov"?
Mama nu va crede niciodată că eu am scris asta.
Poţi s-o păstrezi. "Ding-dang-dong, face clopotul"...
Îmi pare rău.
Bramasole.
"Bramasole."
De la "Bramare", a dori şi "sole", soare.
Este o vilişoară drăguţă. Cam dărăpănată, dar recondiţionabilă.
Ai de gând s-o cumperi?
Nu, nu.
Sunt doar o turistă în trecere.
Ei, şi?
Cine n-ar dori să cumpere o vilă în Toscana?
Dar... la cum îmi merge, ar fi o idee groaznică.
O idee groaznică.
Nu adori astfel de idei?
Oameni buni, îmi cer scuze. O oprire neprogramată.
- Priveşte oile. - Dumnezeule.
Opreşte autobuzul!
E cineva?
Rahat.
Mă iertaţi.
Iertaţi-mă.
Vă pot ajuta cu ceva, signora?
Da, am crezut că este de vânzare casă.
- Nu. - Nu mi-am făcut o programare.
Casa chiar este de vânzare.
Dar, din păcate, cineva e pe cale s-o cumpere.
Ne place foarte mult şi o vom cumpăra astăzi.
Foarte bine. Doar o clipă, vă rog.
Mă scuzaţi.
O vor. Sunt de acord cu preţul.
Cum, aşa repede? Înseamnă că am cerut prea puţin.
Să cerem cel puţin 20 de milioane în plus.
Îmi cer scuze.
Mă tem că s-a produs o schimbare de preţ.
Acum costă cu 20 de milioane de lire mai mult.
De ce? Nu a devenit mai valoroasă în ultimele cinci minute.
Contessa se teme că a cerut prea puţin
de vreme ce aţi fost de acord s-o cumpăraţi.
Este o logică absurdă.
Îmi permiteţi?
Care este preţul?
Licitaţi împotriva noastră?
Staţi. Acceptăm noul preţ.
Nu, această casă e o frumuseţe.
Şi, dacă o vrea cineva, trebuie să plătească dublu.
Contessa spune că...
de vreme ce există atâta interes pentru casă,
preţul este dublu acum.
- În 10 secunde? - Normale.
Americani hrăpăreţi. Credeţi că numai voi aveţi dreptul.
Distrugeţi totul.
Mulţi dintre noi regretăm asta.
Să plecăm. O să căutăm în Provence.
Fasciştilor!
Şi ea? Cât ar plăti?
O să vedem.
Este chiar dublu preţul?
Nu pot plăti dublul preţului.
Dar... spuneţi-i contessei, vă rog,
că asta e suma pe care am obţinut-o recent pentru casa mea, în dolari.
Minus lucrările la casă.
Ciocane, găleţi...
Oameni...
Ciocolată.
Şi o maşină închiriată ca să te arunci de pe o stâncă
când totul se dovedeşte a fi fost o enormă greşeală.
Doar atât pot plăti.
Signora.
Nici măcar nu aţi văzut casa.
Ei bine...
Ei bine, eu...
nu mă mai pot întoarce la San Francisco.
Regret, signora.
Familia contessei trăieşte aici de multe generaţii,
aşa că, evident, îi vine foarte greu să vândă.
Banii nu sunt singura problemă. Are nevoie de...
Un semn.
Înţeleg. Şi eu cred în semne.
- Vă mulţumesc. - Mulţumesc.
Poftiţi.
Ce a spus?
În Italia, ceea ce tocmai vi s-a întâmplat este un semn foarte bun.
- Chiar este? - Da.
Iar, acum, aţi dori să vizitaţi casa?
Mai întâi, vă deschidem un cont. Apoi transferaţi banii.
Iată descrierea juridică a terenului: "Doi boi, două zile."
- Poftim? - E ceva de demult.
Descrierea juridică este: Pământul se măsoară
după timpul necesar ca doi boi să-l are.
Mi se pare logic.
Aşa, pur şi simplu?
Înainte de completarea altor formulare sau de transferul banilor?
E o casă, nu un scuter Vespa.
Ce i-aţi putea face, s-o furaţi?
În plus, signor Martini vă simpatizează.
Bun. De restul ne vom ocupa mai târziu.
Normale.
- Normale? - Normale.
Normale.
Mi-am cumpărat casă într-o ţară străină.
O casă şi teren cât le ia la doi boi să-l are.
Neavând nici plug şi nici un bou,
va trebui să-i cred pe cuvânt.
Remuşcările cumpărătorului sunt o suferinţă foarte obişnuită
printre noii deţinători de case.
Dacă simţi aciditate în stomac şi o dorinţă bruscă de a plânge,
asta nu înseamnă că ai făcut o greşeală.
Toată lumea ştie că vechile case au ciudăţeniile lor.
Mai ales casele vechi de 300 de ani.
Am moştenit 10000 de sticle de vin goale...
o boabă de strugure...
toate numerele din "La Nazione" tipărite în 1958...
şi vechi chiriaşi asortaţi.
Şmecheria pentru a depăşi remuşcările cumpărătorului e să ai un plan.
Alege o cameră şi fă-o a ta.
Parcurge încet toată casa.
Fii politicos, prezintă-te,
pentru ca şi ea să ţi se prezinte.
Ce ai făcut?!
Frances a cumpărat o casă în Toscana!
Şi o să locuieşti acolo singură?
Nu sunt singură acolo. Sunt acolo cu gângănii.
- Cum e burtica? - Creşte.
Nu pot să cred că ai făcut asta.
Ai semnat deja?
Da.
De ce? Ce-i, crezi că n-ar fi trebuit?
Vrei să spui că am făcut o greşeală?
- Nu ştiu. Ai făcut? - Păi, nu ştiu.
Doar tu ai fost cea care a ţinut
discursul cu "persoană ca o scoică goală la răspântie".
Aşa e. Eu am fost.
Bun. Ce chestie!
Aşadar ai cumpărat o vilă în Toscana!
Şi cum arată?
Are nevoie de ceva lucrări.
- Şi cine o să le facă? - Eu.
Serios?
Cred că nu mi-am dat seama că eşti atât de pricepută.
Pot face unele lucruri.
Ai uitat când am reparat conducta aceea de scurgere?
Conducta din bucătăria ta? Nu, eu am reparat-o.
Eu ţi-am dat drăcovenia din cauciuc.
Plonjorul? Ăla era Tom.
Nu pot să cred. De ce a trebuit să-i pronunţi numele?
Iartă-mă. Am uitat.
Pot să pun pe picioare totul. Înţelegi? Eu...
Normal că n-am spus că am de gând să fac eu totul.
Sunt în Italia. Pot angaja descendenţii musculoşi ai zeilor romani
să ridice lucrurile mai grele.
Corect, doar îi supraveghezi şi le spui ce au de făcut.
Ia spune, te-ai întâlnit cu el?
Cu cine?
Cu tipul cu care te vei întâlni.
Patti, încetează.
Ştii ceva? A început să plouă puţin aici.
- Aşa că trebuie să plec. - Stai, Fran.
Vreau să săruţi burtica pentru mine, da?
- Fran... - Pa-pa.
Poţi suna steluţă 69 Italia?
Nu.
Eu încerc totuşi.
Alo?
Am ajuns.
Unu - 1000...
Doi...
Iisuse!
Totul e bine.
Încetează.
Încetează!
Dumnezeule...
Dumnezeule!
Nu vei păţi nimic. Aici eşti în siguranţă.
Numai să nu zbori pe aici, bine? O să mă sperii de moarte.
Doamne.
Signora?
Signora Mayes?
Văd că aţi supravieţuit furtunii.
Sunt în viaţă. Dar maşina de spălat e moartă.
Da. A fost electrocutată.
Sunt fericit că nu sunteţi şi dvs.
Aţi... venit să vedeţi ce mai fac?
Vă întâlniţi cu antreprenorii azi şi am venit să vă ajut.
- Cred că unul dintre ei este deja aici. - Aici?
Jos.
Da. E aici.
Speram să dărâm acest perete
şi să transform aceste două camere mici într-una mare.
Minunat.
Ar fi trebuit să fii arhitect.
Ai un gust deosebit.
Aşadar, crezi că se poate face?
Ţevile ascunse, o săptămână.
Băile, trei zile.
Signora, daţi-mi cheile acestei case
şi, după o lună, vă voi da înapoi cheile palatului dvs.
Doar...
Doar lăsaţi-o pe mâna mea.
Spune că l-a reparat chiar el cu mulţi ani în urmă.
Serios?
Vreţi să vedeţi restul casei?
Bine. Da, da.
Sugerează să reconstruiţi zidul.
Este important pentru structura grădinii.
Are o echipă de experţi.
Bună ziua, domnişoară.
Nu suntem italieni. Suntem din Polonia.
Polonia... Vorbiţi toţi engleza?
Doar eu. Şi numai puţin.
Eu sunt Pawel.
Pawel. Mă bucur de cunoştinţă.
Jerzy.
Bună.
- Zbigniew. - Zbigniew.
Frances.
Ce părere ai despre Nino?
Îi cunosc mama. Dacă nu face treabă bună, e...
Am înţeles.
S-a făcut. Da.
S-a făcut. Da?
Da, da.
S-a făcut. Da.
Vezi, Frances? Nicio problemă.
Nino?!
Dumnezeule!
Fugiţi!
S-a făcut. Da.
"Kurwa mac" înseamnă "Sfinte Sisoe" în polonă.
Am învăţat în ziua aceea.
Faptul că încerc să vorbesc polona în Italia
este doar una dintre multele surprize de pe aici.
Este electrician autorizat?
Nu. Este profesor universitar de literatură.
Czeslaw Milosz.
Îmi place.
Czeslaw Milosz.
Este normal să dureze până când ajungi să cunoşti oamenii.
În fiecare zi îl urmăresc pe bătrânul cu flori.
Şi mă întreb: oare s-a născut aici?
Oare a iubit pe cineva aici?
Oare a pierdut pe cineva aici?
Nu pare la fel de curios în privinţa mea, dar asta nu mă supără.
Zilele astea, şi eu sunt cam singuratică.
Mă pricep binişor să-mi păstrez bună-dispoziţie.
Îmi place mai ales să pierd vremea la un băruleţ pe care-l ştiu
convenabil situat în curtea mea din spate.
Din fericire, sunt lucruri aici pe care nu le poţi face singur.
Vecinul meu Placido este cel care mă învaţă despre măsline.
Astăzi e bine.
Dar să nu culegi niciodată pe umezeală, da?
Bine.
Astea arată bine.
Dumnezeule.
- Papa? - Şi.
- Am terminat. - Bine, dragă. Strânge plasa.
Bine.
- Chiara? - Şi?
Du-te şi vezi dacă nu are Gianni nevoie de ajutor.
Bine.
Du-te, du-te.
Uşurel!
Totul e-n regulă?
- Francesca? Ai treabă diseară? - Nu.
Atunci vino la cină. E nesănătos să mănânci singură.
Încetează, mamă. E jenant.
- Se simte bine? - Sigur. Nu are nimic.
Mamă, ajunge.
Bunica mea e foarte sensibilă.
Plânge toată ziua.
Sărbătorim ceva anume în această seară?
Recunoştinţă sfinţilor pentru că ne-au ferit
de secete, câini turbaţi şi tulburări glandulare.
Bună seara tuturor. Scuzaţi întârzierea.
Katherine! Dă-mi pălăria.
Îţi place?
Cred că nu a fost o idee chiar atât de proastă
să cumperi o vilă, la urma urmei.
Stai singurică acolo? Fără un lord şi stăpân, fără un soţ?
Nu. Tu ai unul?
Unul?
Ştiam eu că aşa se va întâmpla. Ai uitat?
Nu da vina pe mine.
I-am spus să nu-i cumpere calculatorul acela.
Are un iubit pe e-mail, imaginează-ţi. Din Ecuador.
În cele din urmă, a trebuit să-i spună ce vârstă are. Iar acum...
Nu mai vine poşta!
O meriţi.
N-ai dreptate. Inima mea suferă.
Chiar dacă sunt bătrână, tot mă doare inima.
Îmi pare tare rău.
Celibe?
Celibe.
Celibat?
- Celibat! - Şi.
Nu. Adică...
De fapt, trebuie să recunosc că a trecut ceva vreme.
"Celibe" în italiană înseamnă "necăsătorit".
Nu te întreabă când ai făcut sex ultima oară.
Te întreabă dacă eşti sau nu căsătorită.
Mulţumesc.
Nu, nu sunt.
- E totul bine, iubitule? - Grozav. Tocmai mâncam, ştii şi tu.
El este.
Dumnezeule.
- Mă simt ca o idioată. - Ba n-o face.
Flirtul e un ritual în Italia. Bucură-te pur şi simplu de el.
Gustă din asta. E minunată.
- Cum reuşeşti s-o faci? - Ce să fac?
Asta.
Pălăriile mă fac fericită.
La fel şi îngheţata.
Îngheţata mi-a schimbat destinul.
Datorită îngheţatei
iubitul meu Fefe m-a descoperit.
Fefe?
- Îl Maestro. - Cine?
Federico, dragă.
Fellini?
M-a descoperit în Piazza Novena împreună cu părinţii mei
pe când mâncam o îngheţată.
Înfulecam la ea
şi-mi curgea pe toată bărbia fiindcă îmi era foarte foame.
"Îţi place îngheţata?", m-a întrebat.
Habar nu aveam cine era. Aveam doar 16 ani.
"Tu eşti imaginaţia mea devenită realitate", mi-a spus.
Nu era doar un regizor grozav. Dădea şi sfaturi grozave.
Sunt numai urechi.
Fefe spunea că trebuie să trăieşti sferic, în multe direcţii.
Să nu-ţi pierzi niciodată entuziasmul copilăriei,
iar lucrurile vor veni în întâmpinarea ta.
Aşa că acum primeam sfaturi postume de la Îl Maestro
şi am încercat să le urmez smulgând iederă,
sferic şi cu un entuziasm de copil.
Dumnezeule...
Niente. Aici nu-i nimic.
Te-ai uitat sub pat?
Te-ai putea uita sub pernă?
Nu, glumeam.
Poate că deja a ieşit singur.
Se ştie că şerpii îşi schimbă părerea.
Ce caut eu aici de una singură?
Nu crezi că e ciudat?
Eu, în casa asta mare?
Scuză-mă.
Îmi pare rău.
- Vă e frig, signora Mayes. - Da.
Mulţumesc.
Ştii care este lucrul cel mai surprinzător în legătură cu divorţul?
De fapt nu te ucide,
cum o face un glonte în inimă sau o coliziune auto frontală.
Aşa ar trebui.
Când cineva căruia i-ai promis să-l iubeşti până când moartea vă va despărţi
spune "Nu te-am iubit niciodată", asta ar trebui să te ucidă pe loc.
N-ar trebui să te trezeşti zi după zi după aşa ceva,
încercând să înţelegi cum naibii nu ţi-ai dat seama.
Nu mi s-a aprins becul deloc.
Probabil că am ştiut, desigur,
dar am fost prea speriată să văd adevărul.
Apoi teama te face atât de prost...
Nu. Nu e prostie, signora Mayes.
Dragostea e oarbă. Da, avem şi noi vorba asta.
Toată lumea are această vorbă pentru că e adevărată peste tot.
Nu vreau să mai fiu oarbă.
Casa asta are trei dormitoare.
Şi dacă nu va fi niciodată nimeni care să doarmă în ele?
Iar bucătăria... Şi dacă...
dacă nu va fi niciodată nimeni pentru care să găteşti?
Mă trezesc în toiul nopţii spunându-mi, "Idioato."
"Eşti cea mai proastă femeie din lume."
"Ai cumpărat o casă pentru o viaţă pe care nici măcar n-o ai."
Atunci de ce aţi făcut-o?
Pentru că m-am săturat să-mi fie teamă tot timpul
şi pentru că încă mai doresc lucruri.
Vreau o nuntă în casa aceasta
şi vreau o familie în casa aceasta.
Signora, între Austria şi Italia
există o porţiune a Alpilor numită Semmering.
Este imposibil de abruptă. o parte foarte înaltă a munţilor.
S-a construit o linie ferată peste aceşti Alpi
pentru lega Viena de Veneţia.
S-a construit această linie chiar înainte să existe un tren
care să poată permite călătoria.
S-a construit pentru că ştiau că, într-o zi, va veni şi trenul.
Cred că în seara asta şarpele dvs. a plecat.
Da. Cred că ai dreptate.
Signora.
Vă rog, nu mai fiţi aşa de tristă.
Dacă continuaţi în felul acesta,
voi fi obligat să fac dragoste cu dvs.
Şi nu i-am fost niciodată necredincios soţiei mele.
Da. Buonanotte, signor Martini.
O cale ferată prin Alpi înainte să existe un tren.
Signor Martini vrea să am credinţă.
Ceva la care nu m-am priceput niciodată, iar acum şi mai puţin, după anul trecut.
Nu că nu mi-aş dori credinţa. Sunt invidioasă pe credincioşi.
Dar, ca metodistă neconvinsă,
nu mă aştept să renasc din toate acestea catolică,
deşi recunosc că în mine există o anume oscilare.
Spre surprinderea mea, m-am împrietenit cu Maria.
Cred că a început în noaptea în care mi-a fost aproape în furtună,
ştiind foarte bine că nu sunt catolică.
Totuşi, într-un fel, aduce mai mult cu Mary, mătuşa mea preferată,
decât cu Santa Maria.
Mătuşa Mary este aici pretutindeni, iar prezenţa ei liniştită ne asigură
că toate lucrurile vor continua să fie la fel ca în trecut.
Aceasta este soţia mea, Fără.
Şi fiica mea, Stella.
Ce familie minunată.
M-am gândit că e posibil să vă văd,
aşa că am pregătit un mic dar pentru dvs.
Este San Lorenzo.
El este sfântul ocrotitor al bucătarilor.
Se pare că a fost martirizat pe un grătar şi ars la foc mic până când a spus
"Întoarceţi-mă. Pe partea asta sunt gata."
Nu se poate!
Ba da. Iar acum este sfântul preferat al marilor bucătari.
Cred că, dacă vă rugaţi la el,
veţi găsi pe cineva pentru care să gătiţi.
Mulţumesc, signor Martini.
Crăciun fericit, signora Mayes.
Rugăciunile mele către San Lorenzo şi-au găsit rapid răspunsul.
Mi-am dat seama că aveam deja pe cineva pentru care să gătesc.
O mulţime de "cineva".
Bravo!
- Bravo! - Bravo!
Bravo!
- Bine. - Vezi, Frances? Italiană nu e grea.
Ai vorbit cu ea până acum?
Am vorbit cu ea.
De ce nu te duci să stai lângă ea? Du-te.
Bine.
Katherine!
Francesca! Urcă!
Tocmai îmi face portretul.
Katherine?
Vino. Sunt aici.
- Cred că o să revin altădată. - De ce? Nu mă deranjezi.
Francie... el e Zeus.
E un student la arte din Macedonia.
Locuieşte la mine cât studiază lumina din Toscana.
Mai vreau vino, dragule.
Nu e rău.
Nu e nici grozav.
Ştii, o să plec. dar mă întorc altădată.
- Eşti atât de plictisitoare! - Poftim?
Am spus că eşti plictisitoare.
Uită-te la tine!
Eşti tristă.
Din nou!
Eşti ca o mare gaură neagră.
Iartă-mă, dar eu...
Fefe spunea întotdeauna "Regretele sunt o pierdere de timp."
"Sunt trecutul care te schilodesc în prezent."
Abia am ajuns aici. Abia am intrat pe uşă...
Cum o să fii fericită vreodată dacă te complaci în starea asta?
Fii atentă. Când eram micuţă,
petreceam multe ore în căutare de gărgăriţe.
În final, renunţam şi adormeam în iarbă.
Când mă trezeam, mişunau cu grămada pe mine.
Aşa, şi?
Aşa că du-te să lucrezi la casa ta şi dă totul uitării.
- Am zis să te duci! - Mă duc!
Să lucrez la casă şi să dau uitării totul.
Ca să vezi, eu de ce nu mă gândisem la asta?
Vine o vreme în viaţa fiecărui remodelator
când nu mai doreşte niciun fel de sfat folositor.
Vine o vreme când nu mai ai chef de tipi instabili
care se holbează la tine gândind cine ştie ce
şi şoptind lucruri în polonă,
pe care eşti tare bucuroasă că nu le înţelegi.
Accepţi cât se poate, până vine vremea
când chiar trebuie să pleci de acolo.
Asta mai lipsea.
Mor de râs.
La revedere!
Eşti americancă?
Englezoaică? Irlandeză?
Iată-te. Te-am căutat peste tot.
Ai spus că o să ne întâlnim.
Te caut de 20 de minute. Ce mă fac cu tine?
- Cine eşti? - Îmi cer scuze.
Mi scusi. Mulţumesc.
- Stai. M-ai sărutat şi acum pleci? - Da.
Îmi cer scuze.
Bine.
Ai ajuns prea târziu.
Poftim?
Am găsit deja pe altcineva.
Eu sunt cea care pierde.
Mă întrebam dacă vrei să mă ajuţi.
Caut un magazin de antichităţi
care vinde piese de schimb pentru un candelabru.
Candelabru...
- Vetre-ria. - Vetreria.
- Vetreria, da. - Bine.
Via de la Casanova.
Ah, şi, via de la Casanova.
- Şi. - O cunoşti?
No.
Dar ştiu unde se află un alt magazin.
- Vărul meu are unul. - Vărul tău are o vetreria?
Da. Antichităţi.
Este departe?
Cam la trei ore distanţă.
Două, dacă conduc cu viteză.
Două ore?
Bine. Una, dacă conduc chiar foarte, foarte repede.
E drăguţ, dar mulţumesc, nu.
Ştiu că crezi că poate încerc să te salt.
Să mă salţi?
Să mă agăţi.
Da, există această posibilitate.
Dar tu eşti cea care m-ai prins de braţ şi te-ai prefăcut că-ţi sunt soţ.
Probabil eşti una dintre americancele acelea nebune
gen "Charlie's Angels" şi ai de gând să mă loveşti în cap în stil kung-fu
şi să-mi furi maşina.
- Dar sunt dispus să-mi asum riscul. - Eşti dispus...
Cum te cheamă?
Marcello.
Evident.
Semafoarele înseamnă ceva pe aici?
Sigur.
Verde, avanti, avanti.
- Avanti. - Galben, decoraţiune.
- Şi roşu? - Doar o sugestie.
Marcello. Eşti nebun.
Mulţumesc mult.
Spune că nu o are.
Oare de ce nu sunt surprinsă?
- Unchiule, vreau o îngheţată. - Vrei o îngheţată?
- Şi câte ai mâncat până acum? - Două.
Doar două? Atunci mai ia-ţi una. Dar vreau un pupic mai întâi.
Maria, dă-i o îngheţată. Frumoasă şi mare.
Acesta este barul tău.
Suntem în familie. Aici lucrez.
Şi dorm... acolo.
Deasupra magazinului de antichităţi al vărului meu.
Ai gustat vreodată din asta?
- Ce este? - E limoncello.
Noi am produs-o.
- Voi aţi produs-o? - Da.
Luăm lămâia, îi înlăturăm coajă
şi apoi o punem în sticlă
cu 3/4 alcool şi 1/4 zahăr.
Apoi pui coaja lămâii în sticlă
şi o laşi până când capătă culoarea potrivită.
Iar... iar restul l-am uitat.
Dar măcar gustă.
- Îţi place? - Îmi place.
Ţi-ai luat îngheţata. Bravo.
Nepotul meu.
Da.
Salut.
Ce-i?
Spune "Ia-mă acasă cu tine."
Chiar spune, nu?
Am dat peste tine pe stradă la Roma, iar acum suntem aici şi...
Nu aveai alte planuri astăzi?
N-aveai nimic altceva de făcut?
Şi ce dacă?
Dacă te loveşti de ceva bun,
ar trebui să te ţii de el până vine vremea să-i dai drumul.
Iar acum nu e vremea.
Nu şi după părerea mea.
Nu.
Ai ochi frumoşi, Francesca.
Mi-aş dori să pot înota în ei.
Ce-i?
Nu. Este exact ceea ce cred femeile americane
că spun bărbaţii italieni.
Presupun.
Îţi mulţumesc.
Marcello, îmi pare rău.
Îmi pare foarte rău.
Îmi pare rău. Sunt foarte emoţionată, să ştii.
Am fost căsătorită multă vreme.
Şi, de atunci, nu a mai fost nimeni.
Ai vrea să mă ajuţi să schimb asta?
Îmi ceri să mă culc cu tine?
Da.
Este exact genul de lucru
pe care noi, bărbaţii italieni, credem că îl spun americancele.
Da.
Oferta ta mă onorează.
- Francesca. - Da?
O să fac dragoste cu tine peste tot.
Bine.
Da.
- Ce înseamnă "spalla"? - Umăr.
Iar asta cum se numeşte?
Iar asta?
- Epuizat? - Epuizat.
Cel puţin pentru următoarele 5 minute.
Bine.
Şi eu sunt la fel.
E groaznic că ai cumpărat vila aceea în Cortona.
De ce?
Pentru că nu e în Positano, iar eu sunt.
Trebuie să-mi promiţi că te întorci aici.
Promite-mi.
Când?
Poţi veni în acest weekend?
Aşa cred.
Aşa crezi?
Da! Da! Da!
Da! Da!
Mulţumesc. Mulţumesc.
Ştiam eu, ştiam eu, ştiam eu...
Încă mă pricep.
Încă mă pricep!
Slavă Domnului!
Da.
Încă îţi mai par tristă?
Nu.
Gărgăriţe, Katherine.
O grămadă de gărgăriţe.
Splendid. Când te revezi cu el?
Mâine.
Cum?
Ţi-aş fi spus că vin,
dar m-ai fi convins să nu zbor.
Uită-te la tine!
La naiba, Frances.
- Eu... - Ce-i?
Trebuie să fac pipi!
Cred că eşti epuizată.
Vezi asta?
Spune-mi că e un bebe înăuntru.
Un ditamai bebe aici înăuntru.
În clipa asta.
Sunt cu tine.
Of, Doamne.
Aşadar, cum e să ai un copil în Cortona?
Am auzit că moaşa oraşului e destul de pricepută.
Pune un cuţit sub pat, ca să taie durerea.
Florenţa e la o oră distanţă.
O să naşti copilul acesta
într-un halat de spital conceput de Armâni.
M-a părăsit.
A spus că a înţeles că nu vrea de fapt să fie mamă.
E un dezastru, Frances.
Cum reuşeşti?
Cum de mai poţi respira din nou?
Cât de curând.
Doamne, cât mi-ai lipsit.
Marcello... Cred că este mai bine să rămân aici.
Îmi pare rău. Ce spui de weekendul următor?
Bine, dar ce spui de cel de după?
Nu, sigur că înţeleg.
Nu o să te uit.
Şi eu mă gândesc mult la tine.
S-a făcut.
Rămâne aşa.
Pa.
E ceva ciudat cu pomii ăştia.
Parcă ar şti.
Iar ei ştiu că noi ştim că ei ştiu.
Sunt înspăimântători. Copaci italieni înspăimântători.
Copilului îi vor place
pentru că va fi un copil italian înspăimântător
care umblă spunând "Ciao, mamma" şi...
făcând gestul ăla de chemare cu mâna.
Viaţa e ciudată.
Unde plecai când am sosit eu?
Nicăieri care să conteze.
Cum arată?
Este un italian înspăimântător.
- Atunci du-te să te vezi cu el. - O să mă duc.
Dar vreau să stau puţin cu înspăimântătoarea mea prietenă americană.
Refuz să-ţi distrug viaţa amoroasă.
Nu vorbi prostii, Patti.
Tu eşti viaţa mea amoroasă.
Frances, vrei să vii până sus, te rog?
În vasul toaletei este apă fierbinte.
Dumnezeule.
Aproape că fierbe.
Probabil că au inversat ţevile pe undeva.
Doamne, e chiar de rău, nu-i aşa?
Bine nu e, decât dacă vrei să-ţi aplici un tratament facial la fund.
E o contradicţie de termeni.
Cred că ar fi mai degrabă un tratament fund-cial.
Doamne. Du-te. Du-te, du-te.
Îmi pare rău, Frances.
Îi pare rău.
N-avem şi noi niciun loc unde să mergem ca să fim împreună.
Şi asta în ce mă transformă pe mine?
Sfânta Francesca, ocrotitoarea adolescenţilor excitaţi?
Pawel, o făceai în patul meu.
Nici măcar eu n-o fac în patul meu.
Te rog, Francesca, ajută-ne.
Tatăl meu nu ne lasă să ne vedem pentru că el nu e italian.
Poate pentru că crede că eşti prea tânără şi nu ar trebui să...
E pentru că sunt polonez.
O să fie îngrozitor dacă nu vom fi împreună.
"Assassino." Ai spus "a asasina"?
A spus că ai de gând să asasinezi pe cineva?
Nu, înţeles greşit.
N-am spus...
Amore, nu am spus "assassino".
Am spus "Îi voi cere lui Nino" (ask Nino)
bani ca să ne ajute să ne căsătorim.
"Ask Nino".
N-am înţeles.
Să vă căsătoriţi?
Nici nu înţelegeţi bine ce spune celălalt.
Ne iubim.
Şi plec cu el în weekendul acesta.
La sărbătoarea aruncării steagurilor. Voi arunca steagul.
Să arunci steagul. De ce?
Pentru că o pot face la fel de bine ca oricare bărbat italian.
De aceea.
Iar tatăl ei va vedea.
Francesca?
- Francesca? - Papa.
- Francesca. - Bună, Placido.
Fiica mea spune că o duci
la sărbătoarea de la Montepulciano.
E adevărat?
Doar o clipă, te rog.
I-am spus că mergi cu mine acolo ca să rămână acasă.
Nu vreau să-l mint pe tatăl tău.
Mai lasă-mă, Frances. Cui îi pasă?
Frances?
Dacă nu pot fi cu ea, o să mor de inimă albastră.
N-o să mori.
Nu e un tip grozav?
Uite-l!
Ăştia sunt bărbaţi heterosexuali.
În colanţi şi răsucind steaguri.
- Fantastic! - Da.
Acum e momentul!
E fantastic!
- Aşa! Bravo! - Bravo!
Pawel, te iubesc!
Uşurel.
- Arunc steagul. - Şi, amore.
N-au nimic.
Hai să mergem.
Oare ce are dragostea de ne face atât de proşti?
Să-l luăm pe bătrânul cu florile.
Acelaşi lucru în fiecare zi.
Eu zic că e deja prea mult.
Oare de ce nu poate uita şi lăsa totul în urmă?
Francesca, o vezi pe fiica mea?
Pare atât de schimbată.
- Serios? - Chiara nu mai e la fel.
Poate ştii cumva ce o preocupă?
Placido, nu ştiu.
Frances, priveşte. Poţi vedea Bramasole de aici.
Vezi?
Mulţumesc.
E Marcello!
Doamne!
- Stai puţin. - Ce-i?
Ce face? Nu pleca!
Unde te duci? Ce fă...?
Patti!
Marcello!
Stai!
Marcello!
Am încercat să te prindem pe telefon, dar erai într-o zonă fără acoperire.
Nu-mi vine să cred că l-ai lăsat să plece.
- A spus că nu poate aştepta. - Nu poate aştepta?
- De ce nu putea aştepta? - Era în drum spre Arezzo.
Era în apropiere şi s-a gândit să facă o încercare.
A fost foarte dezamăgit, înţelegi?
Ai un melc în ureche.
- Bine. - Serios?
Nu! Scoate-l de acolo.
Ţi-a lăsat un mesaj.
Nu te mişca.
Se duce în nord pentru două săptămâni.
Doamne.
M-a visat într-o rochie albă.
Rochie albă? Sfinte Sisoe!
La naiba, Patti, de ce nu l-ai obligat să aştepte?
Serios. Eşti o lesbiană dură.
Puteai să-l legi de un scaun!
Puteai să-l schilodeşti. Sau măcar să te prefaci că intri în travaliu!
Nu ar fi nevoie să mă prefac.
Zece degete la mâini, zece la picioare.
Te laud pentru alegerea ta clasică.
Cum o cheamă, mamă?
Alexandra.
În italiană, traducerea mot-a-mot a expresiei "a da naştere"
"dare a la luce" este "a da luminii".
Alexandra.
Bun venit la lumină.
- Aşa. - Bună.
Da! Da!
Bună, scumpete.
Alexandra.
Bun, pot...
Bună, iubito.
Eşti atât de scumpă, atât de scumpă.
Frances.
Noi am terminat.
Polonia.
Dziekuje.
Să vă întoarceţi curând. O să gătesc pentru voi.
Pawel, şi tu?
Aşteaptă Chiara!
Patti, vrei să vii cu mine în oraş?
Am putea lua şi bebeluşul.
Trebuie să-mi cumpăr o rochie albă.
Scuzaţi-mă.
- M-aţi putea duce până undeva? - Cu plăcere.
Dacă doriţi, pot să vă aştept şi să vă duc înapoi.
Mulţumesc, dar îl am pe iubitul meu.
Marcello!
Francesca!
Stai acolo, cobor eu.
Francesca.
Uită-te ce frumoasă eşti.
Nu-mi vine să cred că te văd.
De câte ori ne-am făcut planuri, nu a fost să fie.
Aşa că, de data asta, m-am gândit să te iau prin surprindere.
Chiar m-ai luat prin surprindere.
- Ce te aduce la Positano? - Ce mă aduce la Positano...
Ce mă aduce la Positano?
Marcello.
O să întârziem.
O clipă, draga mea. Vin.
Vin imediat.
- Am nimerit într-un moment prost. - Francesca, aşteaptă. Aşteaptă!
Îmi pare rău că eşti rănită. Dar la ce te aşteptai?
La ce mă aşteptam?
Ai venit la Bramasole. Ai lăsat mesajul acela.
- Am crezut că tu... că noi... - Stai. O clipă. Doar o clipă.
Cu luni în urmă, am avut o aventură frumoasă.
Dacă crezi că am dorit mai mult de la tine după aceea, ai dreptate.
Pentru că am dorit, normal.
Eşti o femeie nemaipomenită, Francesca.
Dar n-am mai putut deloc să fim împreună,
deşi am încercat.
Iar lucrurile astea trebuie să vină firesc..
Ţi-am spus.
Venise prietena mea şi urma să nască.
Mai erau multe alte lucruri.
Lucruri importante pe care trebuia să le faci.
Iar tu nu puteai aştepta.
Aşa-i?
Nu-ţi face probleme, Francesca.
Nu-ţi face probleme.
N-ai ce regreta.
Regreţi asta?
Nu...
Există cineva şi pentru tine, Francesca.
Rămas bun.
Francesca!
E în fântână!
- Cine este în fântână? - Nebuna blondă!
Ce se petrece aici?
O interpretează pe Sylvia...
din "La Dolce Vită".
E chiar foarte pricepută.
Este beată?
Sper că da.
Ştii, în "La Dolce Vita", el intră şi o ia de acolo.
Mastroianni. Intră acolo şi o pescuieşte.
Katherine.
Mulţumesc.
Crezi că am interpretat-o bine pe Sylvia?
Ai fost minunată.
Poftim.
Văd că Zeus a plecat.
Înapoi pe Muntele Olimp.
Îmi pare tare rău.
Să nu-ţi fie. Acum mi-e bine.
Nu e nimic mai bun ca o fântână şi o sticlă mare de şampanie franţuzească
pentru a te repune pe linia de plutire.
Serios?
Tu ce părere ai?
Ştii pe cine chiar ador din toate filmele?
Pe Cabiria.
Ţii minte, la sfârşit,
când încă un bărbat a părăsit-o în cel mai oribil mod
şi ea crede că totul s-a terminat pentru ea?
Apoi vede nişte copii jucându-se pe stradă,
făcând muzică.
Şi, până să-şi dea seama...
zâmbeşte din nou.
Asta spunea Fefe mereu.
Indiferent de ce se întâmplă...
păstrează-ţi întotdeauna nevinovăţia copilăriei.
Este lucrul cel mai important.
Te-ai întors? Ce s-a întâmplat? Cum a mers cu Marcello?
Nu vreau să vorbesc despre asta.
Chiara e aici. Este supărată.
Este afară în grădină şi stă de vorbă cu Pawel.
- Nu pot vorbi despre asta acum. - Fran...
Idioată.
Idioată! Idioată! Idioată!
Idioată!
Ce pot să mai fac?!
Nu-i nimic.
Nu e vina ta.
Vreau să vă cer permisiunea de mă căsători cu fiica dvs.
E drăguţ, dar nici nu se pune problema.
Am venit aici să vă cer permisiunea
de a mă căsători cu fiica dvs.
O voi iubi întotdeauna şi ştiu că o voi face fericită.
Toţi bărbaţii tineri spun asta.
Uneori este adevărat.
Niciodată.
Niciodată? Dar voi doi?
Nu vorbi prostii. Îl urăsc jumătate din timp.
Placido, nu vrei ca Chiara să fie fericită în dragoste?
Fericită.
Fericirea este legată de o mulţime de lucruri.
Nu e vorba numai despre pasiunea tinereţii.
Asta nu durează, Chiara, iar când se termină,
nu vei rămâne cu nimic.
El nu are nimic să-ţi ofere.
Am totul să-i ofer.
Totul.
Pawel, hai să mergem.
Chiara!
Staţi.
Nu vrei să-ţi dai binecuvântarea?
Şi dacă chiar asta este?
Dragostea adevărată.
O dragoste care durează o veşnicie.
Ce descrii tu există numai în poveşti.
Ba nu.
Şi de unde ştii? Din experienţa personală?
Nu, am căutat-o şi n-am dat de ea.
Dar asta nu înseamnă că nu există.
Exact asta înseamnă. Nimeni nu a găsit-o.
Eu! Eu am găsit o mare dragoste.
Tatăl tău... o mare iubire.
Şi n-am uitat-o niciodată.
Este un biet muncitor polonez. E un nimeni.
Nu are familie!
Nu e adevărat.
Mă are pe mine.
Eu sunt familia lui.
Chiara.
Pawel.
Amin.
Bine, da. Bine.
La ce te gândeşti?
La ce mă gândesc...
Spune-mi.
Cred că ţi s-a îndeplinit dorinţa.
Dorinţa?
În ziua în care am căutat şarpele,
mi-ai spus că doreşti să aibă loc o nuntă aici.
Da.
Şi ai spus că doreşti să existe o familie aici.
Ai dreptate.
Dorinţa mi-a fost îndeplinită.
Am primit tot ceea ce am cerut.
O cauţi pe scriitoarea americană care locuieşte aici
şi ai găsit-o.
Dacă nu vă supăraţi, o să...
Poftim. Se târa pe dvs.
O gărgăriţă.
Te... te cunosc de undeva?
Nu tocmai.
Mi-aţi recenzat una dintre cărţi cândva.
Mi-a plăcut?
Nu prea.
- Nu... - Nu vă faceţi probleme.
A fost, de departe,
cea mai bună recenzie nefavorabilă pe care am primit-o vreodată.
- Glumeşti. - Chiar că nu.
M-a... ajutat să ajung la următoarea mea carte.
În fine, am tot străbătut Toscana.
Cineva mi-a spus că locuiţi aici şi...
Eu sunt Ed.
Bună.
- Bună. - Bună.
Eu sunt Frances.
- Bună. - Bună.
Văd că are loc o nuntă, Şi nu este nunta ta.
Ar fi fost ceva chiar... ghinionist.
Se spune că au construit linia ferată peste Alpi, dintre Viena şi Veneţia,
înainte să existe un tren care să parcurgă distanţa.
Dar au construit-o oricum.
Ştiau că, într-o zi, trenul va veni.
Cu orice cotitură întâmplătoare pe traseu,
aş fi ajuns altundeva.
Aş fi fost altfel.
Oricum, ce sunt patru ziduri?
Sunt ceea ce conţin în interior.
Casă îl protejează pe visător.
Se pot întâmpla lucruri inimaginabil de bune,
chiar şi târziu în timpul jocului.
Şi este aşa o surpriză...
SUB CERUL TOSCANEI
Traducerea şi adaptarea: demonseye Subtitrari-noi Team
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studenţesc Nr. 1 în România