Două decenii trecuseră de la crearea ambelor specii.
Războiul începuse.
Viktor şi-a înmulţit armata,
creând o legiune de vampiri pentru a-i proteja de primul clan de vârcolaci
o specie viciată şi infecţioasă,
incapabilă să mai ia, vreodată, formă umană.
Toate astea până la naşterea lui.
Lucian.
Şi chiar dacă, din tot sufletul, şi-a dorit să ucidă acest prunc,
nu a făcut asta.
Cu timpul, pruncul a crescut.
Avea o forţă şi o putere de concentrare
pe care cei dinaintea sa nu le aveau.
Ce crezi, Sonja?
- Să mai facem şi alţii? - Din el?
Ca el.
Lucian va fi mereu primul din specie,
primul dintre Lycani.
Viktor avea să folosească sângele infestat al lui Lucian
în interes personal
profitând de setea copilului,
asmuţindu-l împotriva sa, căci acesta era nevoit să se înfrupte din oameni,
sclavii lui Viktor.
Treceţi aici!
A creat, în schimb, o nouă rasă de nemuritori,
Lycanii. Vârcolaci şi oameni în acelaşi timp.
Spre deosebire de ceilalţi, această nouă specie putea fi exploatată,
înrobită pentru a-şi proteja stăpânii în timpul zilei.
Sau, aşa credea Viktor, acum mult timp.
LUMEA DE DINCOLO: REVOLTA LYCANILOR
Nobilii sunt supăraţi, Stăpâne. Molima lui William nu a putut fi oprită.
- Vârcolacii şi-au omorât sclavii. - Oamenii sunt supăraţi.
Tanis, te rog notează cât de mult mă îndurerează această veste.
Însă sclavii lor înseamnă argintul nostru.
Ajunge! N-am înzecit eu, oare, proprietăţile,
de când Marcus şi Amelia au adormit?
Ne ocupăm de vârcolaci aşa cum am făcut-o mereu.
Trage!
Coborâţi poarta!
N-ai nimic mai bun de făcut, fierar, decât să te joci cu armele?
Măcar fă-te de folos.
Un pic de recunoştinţă, Sonja, pentru cel ce ţi-a salvat viaţa.
N-aveam nevoie să fiu salvată.
Spune-mi, Lucian,
nu ţi-e inima împovărată când îţi ucizi semenii?
Deloc. Sunt bestii fără minte, Stăpâne. Nu-mi sunt semeni.
Serios?
Tată.
Eşti o onoare pentru specia ta. Ştii cum să păstrezi acest lucru?
Nu-ţi lua ochii din pământ.
- Scăpaţi de el. - Da, Stăpâne.
Lipsa ta a fost simţită din plin la Consiliu.
Mai am şi alte lucruri de făcut, aşa cum bine ştii.
Înţeleg. Sper că ţi-a plăcut mica plimbare sub clar de lună.
- Am fost în patrulare. - Ai fost neascultătoare.
Ţi-am spus să nu ieşi dintre aceste ziduri.
Rişti prea mult pentru ca un tată să ignore.
Vei lăsa vârcolacii în seama Negustorilor Morţii.
Şi de ce, tată, eu risc mai mult decât ei?
Căci ei nu sunt fiicele mele.
Şi nu sunt nici membri ai consiliului. În schimb, tu eşti.
Şi într-o zi, vei deveni Înţelept, dreptul tău prin naştere.
Sonja, eşti respectată de membrii Consiliului,
însă asta nu e de ajuns,
iar ei s-au săturat de jocurile tale şi de absenţa ta.
Pericolele pădurii nu sunt mai mari decât cele ale camerei Consiliului.
Vei învăţa jocul politicii, să fii nemiloasă şi vicleană.
Şi mai presus de toate, vei fi loială familiei tale.
Mie.
Până la urmă, fără loialitate
nu am fi mai buni decât bestiile de afară.
Pune osul la treabă!
Ridic-o!
Mişcă, jigodie!
Lycanule!
Fără odihnă, câine! Munceşte!
- Ajunge. - Îndrăzneşti să ridici mâna la mine?
- Am spus că ajunge. - Asta spune stăpânul câinelui?
Nu vei fi mereu favoritul său.
Şi când vei decădea, voi fi acolo.
Să sperăm că aşa va fi.
La ce vă holbaţi? Înapoi la muncă! Înapoi la muncă!
Înapoi la muncă!
Problema ridicată înaintea Consiliului e simplă. Suntem atacaţi.
De 6 ori în ultimele 3 săptămâni,
neamul lui William a ajuns la zidurile noastre.
Ce năpastă ar fi dat peste noi, dacă măcar unul ar fi intrat?
Frica ta, Coloman, nu e justificată.
Nu suntem protejaţi de o armată de nemuritori?
Minunat, Stăpâne. Oricum, Nobilii nu sunt,
şi, aşa cum am arătat, ei sunt sursa bunăstării noastre.
Faptul că nu ne putem proteja oamenii ne face să părem slabi.
Şi cum aţi proteja voi profitul?
Aşa cum Negustorii Morţii patrulează noaptea,
şi gărzile de zi pot face asta ziua.
Lycani, care să patruleze în afara zidurilor? Ţi-ai pierdut minţile?
S-au născut din bestii,
iar cruzimea acestui condamnabil fapt nu poate fi înlăturată.
Cred că teama cu care întâmpini această idee e nefondată.
Putem crea o clasă privilegiată de Lycani,
dându-le porţii de mâncare şi băutură mai mari
şi punându-i sub conducerea unuia în care ne încredem.
Poate, animăluţul tău, Lucian, cel care i-a salvat azi viata fiicei tale.
Ba chiar, ar trebui să ascultăm şi ce are ea de spus în privinţa asta.
Se pare că prezenţa ei a fost cerută în altă parte.
Găsiţi-o.
Sugestia ta...
o voi lua în considerare.
Mulţumesc, Stăpâne.
Ar fi nemaipomenit să putem reasigura Nobilii, mâine când vor sosi,
că interesele lor sunt importante pentru noi.
Mişcaţi!
Stăpână?
E adevărat ce i-ai spus tatălui meu?
Că nu simţi nimic atunci când îi ucizi?
Sunt doar nişte animale.
Incapabile de a gândi sau de a simţi.
De ce-aş simţi ceva pentru ei?
Sonja, dacă aş pleca de aici... ai veni cu mine?
Să pleci?
Nu spune asta.
Nici măcar nu te gândi. Te-ar vâna şi te-ar însemna ca pe toţi ceilalţi.
Nu şi dacă aş putea scăpa de asta. Priveşte.
Eu am făcut-o. Asta va fi cheia către libertatea mea.
Lucian, promite-mi că n-o vei folosi.
- Te rog. - Ăsta e răspunsul tău?
Nu vei veni.
Vrei să rămân aici pentru tine. Aşa, ca un animal?
Of, Lucian.
Vampiri şi Lycani, suntem cu toţii fiii lui Corvinus.
Şi, totuşi, familia mea e înrobită.
Voi folosi această cheie
şi voi pleca din acest loc.
Dar nu voi putea trăi fără tine.
- Ai aflat ceva despre fiica mea? - E foarte insolentă.
Refuză să mă vadă,
nu vrea să deschidă uşa.
De ce sunt tinerii atât de incapabili să înţeleagă?
Îşi riscă locul din Consiliu, şi pentru ce?
Nu-mi pot da seama.
Trebuie să ne pregătim, Stăpâne.
Nobilii se îndreaptă către noi.
E ascuţită. Niciun vârcolac nu îi va rezista.
Pregătiţi caii.
Lasă pe altcineva să se ducă.
- De ce? - Aseară, după ce ne-am despărţit...
Lasă pe altcineva să se ducă.
În cazul în care nu ai observat, fierar,
sunt destul de capabilă de a-mi purta singură de grijă.
Şi, în afară de asta...
Poţi să veghezi asupra mea de pe zid.
Stăpână Sonja, tatăl tău ţi-a ordonat să stai în urmă.
Intenţionez să conduc oaspeţii noştri, în siguranţă, pe poartă.
- Şef de poartă. - Asta nu e o rugăminte.
Tatăl tău este conducătorul întrunirii.
Aşa îmi tot aminteşte şi mie.
Ai grijă, fierar, ca nu cumva ochii tăi să-ţi divulge secretul.
Cu grijă.
Închide-o, copilă.
Gruparea!
Nu.
Du-ţi oamenii acolo, acum!
Calm, băiete. Lesa ta e prea strânsă.
- Îndepărtează-te! - Sunt prea mulţi!
Vor fi măcelăriţi!
Opriţi-l!
Dimitri!
Lucian!
Sonja!
Lucian, nu!
Nu! Opriţi-vă!
A făcut asta pentru a mă salva.
Nu sunt, eu, stăpânul acestei case?
- Ştii că este interzis să-ţi scoţi lesa. - Da.
Şi, totuşi, îmi încalci legea, după ce ţi-am dăruit viaţa?
Viaţa ta în puf s-a terminat, sclavule.
Tată! Lasă-l în pace. Ţi-am spus...
Ţine-ţi gura!
M-ai sfidat pentru ultima dată.
Ia-o de aici!
Ardeţi cadavrele.
Ardeţi-le pe toate.
Pentru îndepărtarea lesei, 30 de lovituri de bici!
M-ai înşelat, Lycanule, prin trădarea ta.
Erai ca un fiu pentru mine.
Ţi-am dăruit viată.
M-ai înrobit.
Aş fi crezut, după toţi aceşti ani, că ţi-ai fi dat seama
că nu poţi avea una fără cealaltă.
Fă-o!
Ţi-am spus că o să fiu acolo când o să decazi.
- Ce? - Opreşte asta.
- E unul dintre protectorii noştri. - Nu sunt decât bestii.
Asta i-ar putea agita pe ceilalţi.
Să se agite. Ţi-e teamă de ei?
Crede-mă, va fi mai rău dacă nu îi pedepsim.
Vezi acum? Ai avea încredere în ei în afara pereţilor?
Nu putem avea încredere în ei, nici măcar înăuntru.
După numărătoarea mea, sunt 21 de lovituri, până acum.
Continuă.
A naibii putoare.
Stai departe de el.
Sau te va pedepsi şi pe tine.
- Are dreptate. - Da.
Îngrijorarea ta pentru Lucian a fost foarte impresionantă.
Un sclav.
Tocmai îmi salvase viata.
Nu ai fost tu cel care m-a învăţat să arăt puţină recunoştinţă?
Şi tu?
Nu-i eşti recunoscător salvatorului fiicei tale?
Sunt împăcat cu asta.
Faptul că trăieşte arată mărinimia mea.
Dacă erau alte circumstanţe, l-aş fi dat ca hrană
în bucăţi, tocmai semenilor lui.
Dar pedeapsa lui s-a terminat.
Va fi eliberat?
Eliberat?
Judecata ta e umbrită. Nu menţinem ordinea cu sentimente.
Lui Lucian i-a fost interzis să-ţi scoată lesa, şi totuşi, a făcut asta.
Indiferent de motiv.
Va rămâne în închisoare.
O decizie precaută.
Janosh şi ceilalţi Nobili vor sosi în curând.
Se pretinde prezenţa ta.
Am văzut ce ai făcut, acolo.
Foarte curajos... pentru un om.
Te-ai mai întâlnit cu ei, până acum?
Numai în poveşti.
Nu ţi-a fost teamă de ei?
Ba da.
Dar am vrut să trăiesc.
Ţi-e teamă de mine?
Da.
Ei bine, să nu-ţi fie.
Nu o să muşc.
Prea tare.
Tu eşti ca ei?
Nu.
Un Lycan, da, dar nu ca ei.
Cei cu care te-ai luptat în seara asta erau animale, progeniturile lui William.
Rasă pură, dacă vrei.
Nu mai au nicio urmă de om.
Bestii sălbatice fără raţiune.
Aşa cum s-a spus.
Dar te-am văzut.
Ţi s-au supus.
Da.
Da, aşa au făcut.
- Nu ar trebui să fii aici. - A trebuit să vin.
Iubirea mea, îmi pare rău. Spatele tău.
Nu, sunt în regulă.
Este vina mea. Dacă nu plecam...
Atunci nu ai mai fi cine eşti.
Nu e vina ta.
Nu pot rămâne aici. Trebuie să părăsesc locul ăsta.
Tatăl meu te va urmări acum mai mult ca oricând.
Dar Negustorii Morţii? Nu-i niciunul în care să ai încredere?
Din păcate, îi sunt loiali tatălui meu mai mult decât îmi sunt mie.
Tanis.
- Tanis nu poate fi de încredere. - Nu, ştie de noi.
- Cum? - Nu am nicio idee, dar...
Dacă, până acum, nu i-a spus tatălui tău, înseamnă că vrea ceva.
Află ce anume.
Adu-i înăuntru.
Janosh.
Nu deţii tu cea mai mare mină de argint din ţinuturile astea?
A fost invadată, Stăpâne.
Muncitorii noştri au fost infectaţi, s-au transformat în bestii.
Foarte regretabil. Şi costisitor.
Cred că jumătate din drepturile tale asupra minei
ar acoperi costurile ajutorului nostru.
Ajutorul vostru?
Am văzut, cu toţii, focurile în drum spre voi
şi am învăţat din moartea Baronului Covasha şi a familiei lui.
Vârcolacii sunt şi la uşa voastră.
Aşadar, de ce să plătesc tribut
când nu poţi să-ţi protejezi propria casă.
Aproape că mi-aţi epuizat, deja, resursele.
Am auzit cu toţii poveştile.
Uitaţi-vă în ochii lui! Sunt adevărate!
Locul ăsta e blestemat!
Nu sunt cu nimic mai umani decât diavolii ce ne invadează pământurile.
Ca diavoli, aşa cum ne numeşti, poţi fi convins
că e mai bine că ne cunoşti.
- Dă-mi drumul. - Sigur.
Ar mai dori cineva să se facă auzit?
Du-le mâncarea corciturilor ăstora murdare.
Luaţi de aici.
Ca nişte câini.
Nu suntem animale.
Asta vreţi să fiţi, distracţia lor, jucăriile lor?
Animăluţele lor?
Ghemuindu-ne sub bici
şi, apoi, luptându-ne între noi?
Asta vreţi?
Am trăit după regulile lor toată viata.
I-am protejat, i-am invidiat.
Şi pentru ce?
Pentru a fi tratat ca un animal.
Nu suntem animale!
Avem de ales!
Putem alege să fim mai mult decât atât!
Putem fi sclavi!
Sau putem fi Lycani!
Se face ziuă, copila mea.
E timpul să lăsăm noaptea asta nefericită în urmă.
Cu plăcere.
Am de luat decizii grele. Aş vrea să mă ajuţi în privinţa uneia dintre ele.
Bineînţeles, tată.
Cum Lucian nu mai e,
trebuie să promovăm un alt Lycan în locul lui.
Nu mai e?
Coloman crede că el i-ar agita pe ceilalţi.
Trebuie să-l eliminăm.
Va fi greu.
A fost alături de noi atât de mult timp.
Poate Gyorg.
Sau Thrasos.
Ei ar fi
demni de încredere.
Excelente sugestii.
O să le am în vedere.
Tu, copilă,
eşti fiinţa pe care o iubesc cel mai mult.
Ce i-ai spus tatălui meu?
Ce i-ai spus?
- Nimic. - De ce?
- De ce, ce? - De ce nu i-ai spus nimic?
Cum ar reacţiona tatăl tău fată de cel care îi aduce vestea
că scumpa sa fiică s-ar iubi...
...cu un Lycan?
Nu este vestit pentru recunoştinţă.
Iar eu nu sunt, încă, în măsură să folosesc asta în interesul meu.
Ce fel de interes?
Sunt 12 locuri în Consiliu.
Iar noi nu murim des.
Trist, nu?
Deci, dacă aş renunţa la locul meu, dacă ţi l-aş da pur şi simplu?
De ce ai face asta?
Poţi să tii un secret?
Voi avea nevoie de ceva în schimb.
Două minute. Mai mult e prea riscant.
Îmi pare rău. Nu a existat altă cale.
Deci, Tanis?
Ai avut dreptate. Ne va ajuta în schimbul unui loc în Consiliu.
- Şi tatăl tău nu ştie? - Sunt sigură că nu.
- O, Sonja, asta ar putea merge. - Trebuie să meargă.
Câţiva dintre ceilalţi vor veni cu mine. Sabas şi Xristo, Raze, omul.
Lucian, nu este timp!
Tatăl meu te va ucide mâine, după ce oamenii sunt transformaţi.
- Trebuie să pleci la răsărit. - Şi tu?
Important e ca tu să rămâi în viaţă.
Ai cele mai bune şanse atunci când Viktor şi Negustorii Morţii dorm.
Eu voi fi în siguranţă atunci când vei pleca.
Grăbiţi-vă.
Dacă planul reuşeşte ne întâlnim în trei zile, după apus.
Este un luminiş lângă râu. Ne vedem acolo.
Şi dacă nu merge?
Ne vom întâlni la luminiş.
La perete!
- Ieşiţi afară! - Animalelor.
Tu! Întoarce-te, acum!
Fii curajos, omule.
Ştii care e problema ta?
Nu înţelegi ordinea firească a lucrurilor.
Lucrurile se schimbă.
Să fii gata atunci.
Ia-o ca un dar de despărţire.
Aşteaptă!
Nu îţi dai seama că ăsta e un dar pe care ţi-l ofer?
E un blestem!
- Ce ne-au făcut? - Vei afla cât de curând.
Ne-au transformat... ca voi.
Da.
De ce?
Vrea să vă folosească pentru propria-i protecţie.
Mai degrabă mor!
Ei bine, asta s-ar putea să nu se întâmple.
A sosit momentul. La răsărit o să părăsesc locul acesta.
Oricine este dispus să-şi asume riscul ăsta e liber să mă urmeze.
Dincolo de aceşti pereţi, este o nouă viaţă, prietene.
Şi îi poţi aparţine. Poţi fi unul dintre noi.
Sau rămâi şi slujeşte-i.
Vin gărzile.
Avem câini noi astăzi. Să vedem cum arată.
Ai ajuns prea târziu. A plecat deja.
Sunteţi alături de mine?
Sabas, Xristo, eliberaţi-i pe ceilalţi! Restul, dintre voi, veniţi cu mine!
Libertatea e a voastră.
Mişcaţi-vă!
Pe aici!
Aici, jos!
Mişcaţi-vă! Fugiţi! Fugiţi!
Mergeţi în continuare!
Foc!
Raze!
Nu poţi face nimic!
Mă voi întoarce! Vă promit!
Nu!
Stăpâne.
Stăpâne, Lucian evadează.
Spre pădure! Duceţi-vă! Duceţi-vă!
Stăpâne.
Mişcaţi-vă!
Tu! Intră acolo!
Toate astea sunt înregistrate? Fiecare dintre ele?
- Da, domnule. - Tanis!
Haideţi!
Da, Stăpâne.
Unde e cheia pe care ţi-am dat-o pentru ăsta.
Am încuiat-o în uzina de armament.
- Atunci, cum de este deschis? - Nu am nicio idee.
Eu cred că am.
- Ucide-l! - Nu!
Te rog!
Verifică uzina de armament.
Trebuie să fie o explicaţie.
Arată-mi.
Nu am fost, niciodată, dincolo de ziduri.
Bucură-te cât poţi, Xristo
pentru că, destul de curând, va trebui să ne întoarcem.
N-am scăpat toţi şi nu o să-mi las fraţii să putrezească acolo.
L-am umilit pe Viktor. Ei vor fi cei care vor plăti pentru asta.
Dar am fost norocoşi că am scăpat cu viaţă.
Şi suntem doar o mână. Nu avem arme.
Pentru moment, e adevărat.
Nobilul care te-a adus aici... Ne poţi duce pe proprietatea lui?
- Da. - Bine. Haideţi!
Trebuie să fie aici.
Am pus-o aici. Trebuie să fie aici.
Aici.
Trebuie să fi făcut încă una.
Niciodată nu m-am îndoit de tine.
Nu vreau să vă scot lesele din jurul gâtului
doar pentru a le înlocui cu una de-a mea.
Aveţi de ales. Puteţi să fugiţi şi să vă ascundeţi
sau puteţi să rămâneţi şi să luptaţi.
Orice om care luptă cu mine va avea parte de libertate.
Şi dacă doreşte,
nemurire.
Împreună suntem puternici.
Sunt şi alte proprietăţi la vest de aici.
Vreau să te duci acolo. Vezi câţi ni se vor alătura.
Ne întâlnim aici în două zile.
Tată.
Te-am speriat, draga mea? Îmi pare rău.
Nu.
Nu m-ai speriat.
Mă gândeam...
că am fost nechibzuit.
Am fost atât de adâncit în suferinţă din cauza trădării lui Lucian,
încât nu m-am gândit la sentimentele tale.
Sentimentele mele?
Sclavii pătrund în viaţa noastră
şi noi uităm de natura naşterii lor.
Eu, însumi, am simţit afecţiune fată de Lucian.
Putea fi orice. Un Negustor al Morţii, poate.
Da.
Poate.
Dar nu era ca noi,
nu-i aşa?
L-ai ajutat să evadeze?
Să-l ajut?
Bineînţeles că nu.
Mă minţi?
Am făcut multe lucruri împotriva voinţei tale
dar el este un Lycan.
Îmi pare rău, draga mea.
Dar nu îmi dai de ales.
Tată, te rog!
Am vrut să-ţi cred minciunile
deşi ştiam că nu pot fi adevărate! Nu propria mea fiică. Cum ai putut?
Tată...
Îl iubesc.
M-ai trădat!
Pentru a fi cu un animal!
Te-am iubit mai mult decât orice!
Să nu părăsească camera asta!
Nu. Ai ordin să aştepţi.
În ritmul ăsta vom avea destui oameni până la sfârşitul săptămânii.
Vreun semn de Sonja?
Niciunul.
Trebuia să fie aici până acum.
Cu respect, Lucian, dar nu văd înţelepciune în a o aştepta.
Ea nu e una dintre noi.
Ai uitat că ea e cea care ne-a eliberat?
Dar este un vampir.
Dacă te-a înşelat, i-ar putea conduce aici.
Negustorii Morţii vor ieşi, fără îndoială, la vânătoare.
Şi ne vor găsi, într-un final. Dar nu din cauza ei.
Am încredere în Sonja şi, atâta timp cât eu conduc, vei avea şi tu.
Ţi-am spus să nu spui nimic.
Lucian a prădat 2 case din Braşov, Stăpâne
şi a furat conţinutul armurăriilor.
Sclavii i s-au alăturat.
Libertatea nu-i mai puţin o molimă decât cea a lui William.
Trebuie să-ţi aduci ,, animăluţul" înapoi.
Mulţumesc, Coloman. N-am văzut pădurea din cauza copacilor.
Nu trebuie să fac nimic.
Lucian se va întoarce de bună voie.
Am ceva la care el râvneşte.
Stăpână...
- Luka. Ce e? Unde e? - Sonja a fost arestată.
Ştie despre voi doi.
O va ucide.
Mă gândeam că trebuie să ştii asta.
Nicio urmă, Stăpâne.
- E o cursă. Ştii asta. - Nu o voi lăsa să moară singură.
Te-au urmat aici. Dacă pleci, îi vom pierde.
Să-ţi spun un secret. Doar au crezut că mă urmează.
Ceea ce au urmat a fost ideea de libertate.
Asta i-a adus aici.
Îi poţi tine uniţi până mă întorc. Şi-i poţi conduce în lipsa mea.
- Eşti în regulă? - Da.
- Dar Lucian, ai fost liber. - Nu fără tine.
Trebuie să plecăm.
Stăpâne...
Fiica dvs a dispărut.
Bineînţeles că a dispărut.
Pe aici!
- În gaura aia! - Da, Stăpâne.
Acum!
Cum îndrăzneşti să ridici mâna asupra mea?
- Nu vreau să fac asta. - Sunt tatăl tău!
- Crezi că mă poţi învinge? - Nu vreau să te înving.
Faptul că mă ucizi nu o să-l salveze pe iubitul tău Lycan.
Te rog, cheamă-ţi oamenii, de dragul nepotului tău.
Un miracol, tată.
O uniune a neamurilor.
Blestem ziua în care mama ta a murit pentru a te aduce pe lumea asta.
Chestia aia dinăuntrul tău...
este o monstruozitate!
Sonja!
S-a terminat! Luaţi-l.
Realizezi ce ai făcut?
Noaptea asta n-a avut legătură cu tine. A avut legătură cu el.
L-aş fi putut da pe Lucian Consiliului
şi nu s-ar fi aflat niciodată de necuviinţa ta.
Dar, după asta, niciodată.
Nu!
Dacă nu plecam, nimic din toate astea nu s-ar fi întâmplat.
Atunci nu ai mai fi tu.
Ai avut dreptate.
Nimeni nu ar trebui să trăiască în felul ăsta.
Alţii sunt liberi datorită ţie.
Lucrurile s-au schimbat pentru totdeauna datorită ţie.
- Dar te-am dezamăgit. - Nu.
Lucian, dragostea mea...
nu m-ai dezamăgit.
Deciziile pe care le-am luat m-au condus aici.
Nu tu.
Ai spus şi tu, sunt riscuri pe care ai vrut să ţi le asumi pentru mine.
Aşa cum şi eu aş face pentru tine.
Pentru noi.
Deschide uşa!
- Ridică-te! - Nu.
Nu!
O să te omor!
Pe toţi!
Acuzata a săvârşit înaltă trădare împotriva întrunirii.
S-a întovărăşit cu animale.
A fost complice la evadarea lor.
Am salvat această întrunire de multe ori.
Ţi-ai ucis propriii semeni.
Şi ai amestecat neamurile...
rezultând chestia care creşte înăuntrul tău.
Meritul tău din trecut nu-ţi scuză vinovăţia.
Nici condiţia ta ca membru al Consiliului.
Pedeapsa pentru crimele astea este moartea.
Cum votaţi?
Da.
E fiica ta.
Da.
Duceţi-o în cameră.
Nu, nu puteţi face asta!
Stăpână, veniţi cu noi. Veniţi, în linişte, vă rog.
Viktor! Nu!
Nu, Viktor!
Nu!
Lucian...
Nu, Sonja, nu face asta. Nu, uită-te la mine!
Păstrează-ţi privirea asupra mea. Uită-te la mine!
Te iubesc.
Şi eu te iubesc.
Chipul tău nu va mai fi aici, după ce se termină totul, nu-i aşa?
Adio, dragostea mea.
Nu.
Nu!
Sonja!
- Adu-mi cuţitele. - Da, stăpâne.
Stăpâne.
Acum du-te şi eliberează-i pe ceilalţi. Du-te!
Veniţi cu mine.
- Vreţi răzbunare? - Da!
Este acolo! Duceţi-vă!
Avem preocupări mai importante decât pergamentele voastre preţioase.
Du-te la Înţelepţi. Acum!
Ucideţi câinii!
Viktor.
Mi-ai pângărit fiica.
- Am iubit-o. - Ai ucis-o!
Ar fi trebuit să te strivesc cu piciorul în ziua în care te-ai născut.
Da, aşa ar fi trebuit.
Dar n-ai făcut-o.
Lucian!
S-a sfârşit.
Nu.
Ăsta e doar începutul.
Dar, lasă-mă să-ţi spun ceva despre iubitul, întunecatul tău tată.
El e cel care ţi-a ucis familia.
Nu Lycanii.
Dar, când a ajuns la tine
nu a suportat gândul să te sece.
Tu, cea care îi aminteşte atât de mult de scumpa lui Sonja,
fiica pe care a condamnat-o la moarte.
Minciuni.
LUMEA DE DINCOLO: REVOLTA LYCANILOR