RĂTĂCITORII DEŞERTULUI
Traducerea şi subtitrarea: Dappon (dappon1959.wordpress.com)
Câţi ani ai?
Ce-ai venit să faci în deşertul ăsta?
Sunt învăţător. Am fost numit în satul acesta.
În sat?
În care sat?
Autobuzul trece prin sat?
Nu există niciun sat, când îţi spun.
Nu te îngrijora!
Nu e departe de şosea. Îţi arăt eu drumul.
Nu-l asculta!
Nu este niciun sat!
Scenariul şi regia: NACER KHEMIR
Pacea să fie cu tine!
Plantezi palmieri?
Sunt noul învăţător. Caut satul...
Hei! Hei!
Hei! Hei, săteni!
Hei, săteni!
Fii binevenit!
Iată satul! Cel puţin ce a rămas din el.
Se spune că tot ceea ce vezi acolo,
odinioară era verde.
O oază!
Erau migdali, smochini şi rodii,
măceşi şi curmali...
Să mergem!
Suntem departe de lume în aceste locuri uitate.
- Fii binevenit! - Pacea să fie cu tine!
E învăţătorul şcolii noastre.
Dar aici n-a fost niciodată vreo şcoală!
Ce-ai de gând să faci, Si Abdesalem?
De ce m-au numit aici, atunci?
O să întreb autorităţile.
Care autorităţi?
- Este vreun şeic, ce puţin? - Eu sunt şeicul.
Dacă vrei, poţi folosi vechea încăpere pentru Coran.
Dar sunt doar pereţii. Cât despre restul, eşti oaspetele meu.
Dar noi?
Am ajuns, Si Abdesalem!
Fiica mea...
Provizoriu, vei ocupa camera fiului meu Boubakar.
Bourak!
În clipa asta Boubakar e departe, foarte departe.
- Hadji a trimis după tine. - Cine e Hadji?
Hadji e Hadji!
- Cum te cheamă? - Housin.
- Pacea să fie cu tine! - Pacea să fie şi cu tine!
Nu te deranja!
- Tu eşti noul învăţător? - Da.
Eşti întocmai cum mi te-am închipuit.
Vezi tu, fiule, de o vreme...
ţin Moartea de mână.
Dar mi-a mai rămas un lucru
pe care trebuie să-l fac.
Te aşteptam pe tine.
Mă aşteptai pe mine, Hadji?
Nu neapărat pe tine...
Dar sunt bucuros că s-a întâmplat să fii tu.
Nu înţeleg.
Cum să-ţi explic?
Un om aşteaptă în deşert. Aşteaptă pe cineva.
E de ajuns să sosească un singur om,
ca să fie urmat de alţii.
Întoarce-te când pofteşti! Eu sunt mereu aici.
Şi doar Dumnezeu vă poate înfrânge
Bună ziua, fiule. Am venit să-ţi urez bun venit.
Aici toţi sunt copiii mei. Cum te cheamă?
Abdesalem.
Pacea să sălăşluiască în inima ta, Abdesalem!
Sunt fericită că ai venit să-i înveţi carte pe copiii mei.
Am un nepot.
E un drăcuşor neastâmpărat şi isteţ.
Dar e orfan, sărmanul băiat.
Tatăl lui, singurul meu copil, sufletul meu, s-a dus.
Unde s-a dus?
În deşert.
Acolo unde îi poartă pe toţi blestemul.
Boubakar, fiul şeicului, a plecat cu ei?
Boubakar s-a luat după ei.
Allah să te ocrotească, Abdesalem!
Fă tot ce poţi ca să-l opreşti pe Housin să-i urmeze!
Nu înţeleg...
Citeşte, fiule, ce-a scris Boubakar înainte să plece!
Nu daţi vina pe mine, teama de această vină nu mă atinge deloc.
Mai degrabă ocroteşte-mă, Doamne, căci iată-mă singur!
Acela care doreşte, nu trece nepăsător pe lângă cuvintele mele!
Citeşte-le şi află că sunt un martir!
Asta e tot ce ne rămâne de la ei, această imagine despre Bourak.
Cel care pleacă cu rătăcitorii nu se mai întoarce niciodată.
Ah, dacă aş fi ştiut să scriu!
- Pot să scriu eu pentru tine! - Nu acum.
Am să mă întorc.
Acum trebuie să văd covorul fetei care locuieşte în această casă.
Iată-i că trec pe aici!
Viaţa lor e o rătăcire continuă.
Ei nu văd decât nisip...
Şi nu lasă în urma lor decât praf.
Cine sunt rătăcitorii?
Fiecare zi cu grijile ei!
Ştiu că sunt copii ai tăi!
Mai târziu, fiule, când va veni vremea.
- Cauţi pe cineva? - Pe învăţător. Să scrie o scrisoare.
Ai de gând să eliberezi bietele animale?
Nu sunt animale, sunt djinni (spirite) care ocrotesc grădina noastră.
- Acum ce mai vrei? - Să-mi văd coada de cal.
Netrebnicule!
Tu eşti bătrână, nu mai ai nevoie de ea!
Şi de ce n-aş mai avea nevoie de ea, afurisitule?
Eşti aici, Si Hassan? Ascultă, Si Hassan!
Învăţătorul n-are încă o şcoală.
Ca să facem grădina, o să spargem toate oglinzile din sat.
Tocmai am spart-o pe-a bunicii.
Dacă pleci, am să vin cu tine.
Cu cine vorbeşti acolo?
Pleacă de lângă fântâna aia! Ţi-am spus că e bântuită.
Un moment, Si Hassan!
Bunico! Te cheamă cineva din fundul fântânii. Ce să-i răspund?
Pentru numele lui Allah!
Pleacă din locul acela, altfel te ajunge nenorocul!
Aşteaptă un răspuns. Aşadar?
Pleacă de lângă fântână!
E îngerul morţii care întreabă. Poate veni, sunt pregătită.
Ce faceţi aici?
- Am venit, aşa că... - Gura!
- De ce? - Trebuie să vă respectaţi şeful.
- Şi cine-i şeful? - Cel ce a prins zece cameleoni.
Îmi pare rău, dar asta nu e tot!
Mai este testul cine e cel mai mare mincinos.
Şi cine poate minţi mai bine decât mine?
Medeb m-a crezut când i-am spus povestea cu ceainicul.
Nu toată lumea e ca Medeb.
- Astăzi e vineri. - Vinerea nu se minte.
- Avem nevoie de mai multe oglinzi. - Facem o grădină de perle?
O vindem pe bunica ta ca să cumpărăm perle.
Şi pe-a ta!
Las-o baltă!
Mă întorc într-o clipă.
- Ce face tatăl tău? - Nu ştiu.
- Nu are de lucru? - Are.
Şi ce face?
Nu pot să spun. De altfel, e departe, foarte departe.
- Când se întoarce? - Nu se mai întoarce niciodată.
- Ce-o să ne înveţi? - Gramatică, istorie...
- Istoria grădinii? - A grădinii? Nu, a ţării!
- Istoria satului nostru? - Nu, istoria întregii ţări!
Ascultă, Si Hassan!
De când învăţătorul locuieşte la şeic, fiica şeicului nu mai iese din casă!
Învăţătorul?
Nu, stă zile întregi închis în casă,
iar atunci când iese, o face ca să întrebe despre rătăcitori.
Crezi că-l va ajunge şi pe el blestemul?
Apropie-te, fiule!
Apropie-te, nu-ţi fie teamă!
Închide-ţi ochii!
Du-te, fiule, du-te şi te joacă! Blestemul n-o să te ajungă.
Hadji! Hadji! Ascultă-mă, Hadji!
Tu, care cunoşti locul în care s-au aflat vechile grădini,
spune-mi unde e îngropată comoara!
Spune-mi, Hadji! Spune-mi!
Unchiule! Unchiule!
Cum arată o grădină?
Pleacă de aici, netrebnicule!
Vorbesc serios!
Atunci vino şi sapă cu mine!
Mie nu-mi trebuie nicio comoară. Cum arată o grădină?
Pleacă de aici, fiu de căţea!
Tu nu ştii nici măcar ce-i aia grădină!
Nu vei găsi niciodată comoara ta!
- Ce face? - Caută o comoară.
N-o s-o găsească niciodată, chiar dacă ar săpa toată viaţa.
Spune-mi...
Comoara e asemenea acestei monede de aur?
Umblă zvonul prin sat că ai găsit-o şi ai ascuns-o.
Rămas bun, unchiule!
A găsit comoara! A găsit comoara!
A găsit comoara! Priviţi ce mi-a dat ca să nu spun nimănui!
- A găsit comoara! - Du-te şi spune-i şeicului!
A găsit comoara!
A găsit comoara! A găsit comoara!
Acum ce mai e? Uită-te pe unde alergi!
Assam a găsit comoara, alergam să-i spun bunicii.
- Unde? - Înspre Est, la Bir El Fay.
- Şi tu alergi după comoară? - Ei aşa cred, Si Abdesalem.
E o monedă a bunicii. Am pus un pariu cu prietenii mei.
Ce împieliţat! A dat peste cap tot satul!
Unde au dispărut iubiţii noştri?
Spune... Spune, unde au plecat?
Unde este?
Ce-a mai făcut acum?
Assam era câte pe ce să-l omoare pe fiul lui Hanifa cu un târnăcop.
A tulburat tot satul.
- Explică-mi! - Mai târziu.
Housin! Housin!
Ai să vezi tu ce-ai să păţeşti! Ai să vezi tu!
De unde ai dezgropat moneda de aur?
O să-l omoare! O să-mi omoare fiul!
Dacă îl eliberează cineva, va avea de-a face cu mine!
Bunico, ia-ţi înapoi moneda!
Lăcomia îi va duce la pierzare pe toţi!
Priveşte! Priveşte ce-a făcut din ei un copil!
Ce-i cu comoara asta, Hadji?
Nu e o comoară, ci o credinţă.
Pentru Assam, este destinul.
Poate fi destinul doar o credinţă?
Dar rătăcitorii, cine sunt, Hadji?
Copiii noştri.
Pleacă unul după altul, în floarea vârstei.
Blestemul îi târăşte spre nisip.
De multă vreme mă gândesc...
Dar am nevoie de cineva.
Ai putea să mă ajuţi tu.
Eu, Hadji?
Veniţi repede!
- Ai văzut comoara lui Assam? - Eliberează-mă, mai întâi!
Housin!
Vorbeşte cu îngerii.
Cine crede că e mai bun ca mine?
De acum înainte nu mai sunt Ceainicul, ci şeful!
- Ascultă, Ceainicule... - Vrei să te plesnesc?
Şefule, n-a mai rămas nimeni în sat.
Ce-am mai râs când Assam a atacat cu târnăcopul!
Am ştiut că era o minciună.
- Atunci cine mi-a dat moneda? - De unde să ştiu eu?!
Bietul Assam, se jura că n-a găsit nimic!
Am câştigat, Hassan!
Avem nevoie de mai multe oglinzi ca să facem grădina.
Mâine e rândul frizerului.
El are o mulţime de oglinzi.
Dar cum facem grădina?
Faceţi grădina după chipul cerului!
- Doar n-ai de gând să plângi! - O să ai şi tu o coadă de cal!
Altfel cum o să ajungi în rai?
Copiii ajung în rai datorită cozilor lor de cal.
- Şi oamenii mari, la fel? - Nu, ei merg pe jos.
Stai aşa! Fără secrete!
Nu-i niciun secret, vorbeam despre grădină.
Ai o voce frumoasă, vino să cânţi cu noi!
- Mama lui l-a trimis să se radă. - Intraţi repede!
La naiba! Mi-a spart oglinda de la Samarkand!
Las-o jos!
Lasă-mă să te ajut, unchiule!
- Ascunde bine oglinzile! - Pe aici nu trece nimeni.
Nu mai avem alte oglinzi!
- Du-te şi ia una de la tine de-acasă! - O avem doar pe cea a tatălui meu.
- Du-te şi ia-o! - Du-te tu!
Să tragem la sorţi!
Tragem la sorţi.
Alege! Plin sau gol?
- Plin. - Ai pierdut, du-te ia oglinda!
Du-te, când îţi spun!
Du-te!
Asta e ultima!
Oum Salem îi duce scrisoarea.
Biata Oum Salem, încă-şi aşteaptă fiul! A plecat cu rătăcitorii.
Învăţătorul scrie scrisorile, iar alţii le duc în deşert.
Hai să mergem în grădină!
Vino repede, bunica e bolnavă!
Bunico, te simţi mai bine? O să vină vecina.
Pleci?
Mă părăseşti?
Housin! Ai mâncat ceva, măcar?
Nu mi-e foame.
O să mă întorc, bunico.
Se simte mai bine, Housin?
Eşti treaz încă, Hadji?
Tu erai! S-a făcut noapte...
Hadji...
Mi-ai spus că ai nevoie de mine.
- Ce pot să fac? - Ascultă, fiule...
În fiecare an, sătenii pleacă într-un pelerinaj de trei zile.
Ştiu că în acele trei zile,
rătăcitorii se întorc în sat.
Am o carte despre blesteme.
Mi-am petrecut viaţa încercând s-o desluşesc.
Ar fi de ajuns ca rătăcitorii s-o citească,
pentru a alunga blestemul.
Dar cum să le-o dau?
Niciunul dintre noi nu se poate apropia de ei.
În curând va începe pelerinajul.
Rămâi în sat, fiule!
Şi dă-le tu această carte!
Hassan! Hassan! Hassan!
- Ai nevoie de mine? - Grăbeşte-te, bunica e bolnavă!
Îmi pun turbanul şi vin îndată.
Hassan, bunica e foarte bolnavă.
O să te faci bine, bunico.
Housin îşi doreşte asta, şi eu la fel.
Un vis trebuie să rămână un vis.
Nimeni nu poate atinge cartea fără să vadă cum se împlineşte destinul.
În curând va avea loc pelerinajul.
Ai să le dai cartea.
Ajutaţi un biet cerşetor!
De unde vii?
De departe.
Ce vrei?
O bucată de pâine.
Bunico!
Hassan, cerşetorul a furat sufletul bunicii!
Nu-i va folosi la nimic.
Îngerul morţii este mai iute ca timpul.
Vino cu mine afară din sat! Bunica ta a plecat deja de aici.
Vino cu mine! Vom merge departe de aici!
Mi-e frică de rătăcitori, lasă-mă jos!
Să nu-ţi fie frică! Sunt aici, cu tine.
Rămâi cu mine!
Nu acum, lasă-mă jos!
Eu trebuie să plec. Rămâi cu bine, Housin!
Să nu mă uiţi! Rămâi cu bine, Housin!
Dumnezeul meu! Nu vreau să ajung ca ei.
Nu vreau să am destinul lor
şi să hoinăresc fără oprire prin nisipul deşertului.
Rătăcesc zi şi noapte, rătăcesc tot timpul.
Satul nu face altceva decât să aştepte întoarcerea lor.
Dumnezeul meu, nu vreau să ajung ca ei!
Pacea să fie cu tine!
O să mor curând...
Şi comoara, Hadji?
Comoara nu e ceea ce crezi tu.
Cu multe secole în urmă,
cu câteva zile înainte ca spaniolii...
să cucerească Cordoba,
strămoşul nostru, caligraful,
era în floarea tinereţii.
La ieşirea din oraş,
un bătrân i-a încredinţat o cutie cu actele de proprietate,
şi cheile palatelor, caselor şi grădinilor.
L-a pus să jure că într-o zi se va întoarce.
Dacă nu el, atunci fiul lui, nepotul sau strănepotul lui.
Înainte de a muri,
caligraful a îngropat cutia sub un smochin.
Timpul a trecut, iar promisiunea a fost uitată.
Apoi s-a abătut blestemul!
- Blestemul? - Blestemul. Ascultă cu băgare de seamă!
Ascult, bunicule.
Asta nu e o poveste. Pleacă!
Şi blestemul?
Blestemul ne ia copiii şi-i duce departe.
Cei tineri pleacă...
Unul după altul, se duc să rătăcească prin deşert.
La trei zile după ce va fi deschis cartea,
bătrâna va veni să-l caute.
Îl va lua de mână
şi-l va conduce prin deşert la cei dragi ai săi.
Pe poarta grădinii stă scris:
Nu se întorc decât cei dragi.
Am venit să te întreb dacă vii cu noi în pelerinaj.
Nu cred.
Vom fi plecaţi trei zile.
Bătrânii le numesc trei zile în care se poate întâmpla orice.
Astăzi,
casa rămâne goală.
Să ţii uşa închisă!
- Tu eşti? M-ai speriat! - Ce s-a întâmplat, Si Abdesalem?
- Aici locuia? - Este camera lui Boubakar.
A plecat acum trei ani.
- Cine e Boubakar? - Fiul meu, singurul meu fiu.
A locuit tot timpul aici?
Cine, Si Abdesalem? Da, de când a venit.
Era de-o vârstă cu Boubakar. L-am adoptat, până la urmă.
- L-ai cunoscut dinainte? - Nu, deloc.
Şi l-ai primit în casa ta fără să-l cunoşti?
Nu mai era alt loc aici, şi pentru că şeicul...
- Cine locuieşte în casa asta? - Eu, nevasta mea şi fata.
- Câţi ani are fata? - Aproape 15.
Ea are are grijă de casă, de gătit, de haine?
Da, ea. Ea are grijă de toate.
- Înseamnă că ea ştie unde este! - Cum?
Dacă ea a avut grijă de el, probabil că i-a spus.
Cine? Si Abdesalem? I-a spus fiicei mele?
Ce să-i spună? Ce ar fi putut să-i spună?
Allah să vă ierte!
În trei luni, el n-a ieşit niciodată în curtea casei!
Eu îi duceam prânzul, cina şi hainele!
- Domnule sergent, noi nu... - Ofiţer! Nu sergent!
Dacă n-a vorbit cu fiica ta, trebuie să fi vorbit cu tine.
Nu ţi-a spus unde se duce?
Se pare că nu şi-a plănuit plecarea, toate lucrurile lui sunt aici.
Noi n-am fost aici în timpul pelerinajului.
Bine, o să continuăm mai târziu.
- Prenumele? - Hedi.
- Numele? - Garnati.
- Vârsta? - 50 de ani.
- Profesia? - Şeic.
Acum...
Acum spune-mi totul de la început!
L-am lăsat pe învăţător acasă.
Când ne-am întors, nu mai era.
Cine a observat primul dispariţia lui?
S-a întâmplat aşa...
O barcă...
Nu-i decât o barcă!
Ei sunt! Învăţătorul a reuşit!
E semnul rătăcitorilor.
- Copiii voştri s-au întors! - Să mergem la învăţător!
Copiii voştri s-au întors! Copiii voştri s-au întors!
Şi apoi?
- Ce-aţi făcut? - L-am căutat peste tot.
Până la căderea nopţii.
Pe nisip se vedeau urmele lăsate de barcă.
Am trimis doi cercetaşi, dar s-au întors cu mâinile goale.
Şi apoi? Ce-ai făcut?
Am informat autorităţile şi v-am aşteptat pe dumneavoastră.
Bine. Să mergem să vorbim cu cercetaşii!
Tu poţi să te odihneşti.
Pentru numele lui Allah!
Cum te cheamă?
Eşti mut?
Ce vrei?
Vreau să merg la Cordoba.
La Cordoba?
De ce să mergi la Cordoba?
E foarte mare Cordoba?
- Foarte! - E departe?
Ai fost vreodată la Cordoba?
Niciodată.
- Şi învăţătorul? - Învăţătorul nu mai e! A plecat.
Ah, oare trecutul nostru
Se va întoarce la noi într-o zi?
Nu te duce departe! Sigur voi avea nevoie de tine.
Nu te teme!
E zahăr.
Acum, să revenim la barcă...
Povesteşte-mi! Ce s-a întâmplat?
Din porunca şeicului, am pornit la drum.
Urmele erau uşor de văzut
fiindcă nu fuseseră şterse de vânt.
Am mers...
vreme de trei zile să-l prindem din urmă pe învăţător.
Am ajuns din urmă un om nemaipomenit, cu barbă.
Avea piper şi sare în barbă.
Era căpitanul bărcii.
I-am pus tot felul de întrebări.
Nu ştia prin ce miracol a eşuat în sat.
A spus că i-a întâlnit pe rătăcitori
care voiau să-l ajute să tragă barca până la mare.
Dar întoarcerea noastră din pelerinaj i-a făcut să fugă.
Omul se grăbea să ajungă iar la mare.
A promis că se va întoarce într-o zi
şi ne-a încredinţat barca lui până atunci.
Care e numele lui?
Şi a cui este barca?
- Sindbad! - Sindbad! Sindbad!
Asta nu e tot, şeicule.
Sinbad a pus jos un sac pe care-l ducea.
A scos ceva din el...
Lasă-mă să-l duc eu!
Dă-mi-l mie, doar nu l-ai moştenit de la taică-tu!
Allah a făcut bine că ţi-a tăiat limba.
Faţă mohorâtă!
Cap de bufniţă!
Bine, du-l tu... Dar eu am să le istorisesc totul!
Priviţi ce ne-a dat: o pasăre chinezească!
- Hadji ştie ceva? - Nu ştiu, domnule ofiţer.
- Şeicule! Cine sunt rătăcitorii? - Copiii noştri.
- Şi ce fac? - Numai Allah ştie!
O să aflu eu...
Apropo, am nevoie de benzină. Trimite pe cineva să aştepte autobuzul!
Duceţi-vă pe coridor! Şi voi sunteţi la dispoziţia justiţiei!
Numele tău?
Mohamed.
Strămoşul meu este Ali Ibn Mahmoud,
Ibn Hani, Ibn Othman, caligraful din Cordoba.
Adineauri ai afirmat că nu mai ai cartea.
În primul rând, unde e cartea?
Şi în al doilea rând, ce conţine ea?
Cartea nu mai există.
Nu era o carte ca oricare alta.
Era cartea rătăcitorilor.
Cât despre mine...
a trecut ceva vreme de când lumina a părăsit ochii mei.
Nu mai puteam desluşi textul,
dar era de ajuns să întorc paginile una câte una.
Întorceam paginile
şi mii de puncte străluceau în noapte...
asemenea marilor oraşe: Cordoba, Sevilla, Malaga, Granada...
Încetează să mai vorbeşti în cimilituri!
Unde e cartea?
Când a dispărut învăţătorul, am îngropat-o în cimitir.
- Mai ştii locul? - Da.
Atunci să mergem!
Gândeşte-te!
Gândeşte-te bine! Poate că ai îngropat-o în altă parte.
Nu se poate să mă înşel!
Era o groapă săpată la mijloc, acolo am dosit-o.
La mijlocul a ce? La mijlocul acestei grămezi de pietre?
Ce mai aştepţi?
Sapă în continuare!
Opriţi-vă!
Ăsta nu-i un joc, şeicule. Săpaţi în continuare!
Domnule sergent, doar n-o să ne dezgropaţi morţii pentru o carte!
E o insultă la adresa lui Allah!
În primul rând nu sunt sergent, ci ofiţer!
Apoi, aici nu e vorba despre o carte, ci despre o dovadă.
Şi în fine, ştiu ce am de făcut.
- Ce să fac, domnule ofiţer? - Sapă în continuare!
Vino înapoi şi sapă! Înapoi!
Şeicule, asta înseamnă nesupunere! Grefier, eşti martor!
Şeicule!
Mergeţi acasă! Mergeţi acasă! Dacă apare ceva nou, vă anunţ!
Iartă-mă că te supraveghez, Hadji! Iartă-mă!
E ordinul ofiţerului.
Povesteşte-mi despre cartea rătăcitorilor, nobile Hadji!
Eu am trăit mereu printre cărţi,
dar destinul...
Hadji...
A fost un dezastru...
Focul...
Focul a prefăcut totul în cenuşă,
iar acum am descoperit tovărăşia oamenilor.
Iartă-mă că mai rămân aici, Hadji.
Dacă vrei, pot pleca. Pot pleca, Hadji.
Dar înainte, spune-mi ce e cu cartea asta...
şi dacă învăţătorul a dispărut din cauza ei.
Hadji nu mai vorbeşte, are să moară.
Ai grijă cu capul grefierului!
Sunt un bun frizer.
Să spună domnul grefier asta, el a umblat mult prin lume!
Aşa e, am umblat mult.
Povesteşte-ne despre una dintre călătoriile tale!
Ah, a fost foarte demult...
Amintirile sunt dureroase!
Am locuit în oraşe străine. Încă mai simt nostalgie...
Atunci cântă-ne un cântec!
Staţi jos, domnul ofiţer se antrenează!
Vino aici!
Haide!
Asta e a ta?
Îţi place acest Bourak!
Îmi aminteşte de povestea unui tânăr care...
Nu crezi ca avem destule poveşti? Vrei să mai adaugi una?
Sunteţi toţi aici. Perfect!
- Ei, a trecut autobuzul? - Trebuie să aveţi puţină răbdare.
Răbdare am. Benzina îmi lipseşte!
Apropo, să nu dispară maşina cum a dispărut barca!
Te previn, e proprietatea statului!
Ce s-a întâmplat cu barca?
Vorbeşte!
Categoric, a devenit un obicei în satul ăsta!
Nu vorbeşte, domnule ofiţer.
Câteodată cântă, dar nu vorbeşte niciodată.
Atunci răspunde tu în locul lui!
Vedeţi, domnule ofiţer... Sindbad...
Sindbad?
- Care Sindbad? - Căpitanul bărcii.
A spus că dacă nu se întoarce în două luni, satul poate păstra barca.
Aşa că am împărţit-o.
- Chiar aşa a spus? - Da.
- Şi şeicul a făcut împărţeala? - Nu, el nu era acolo.
- Unde era? - Cu Assam şi cu Hadji.
- Cine este Assam? - Assam e Assam...
E omul care săpa.
Săpa... Ce?
Săpa gropi... Gropi!
Pentru ce?
- Credea... Căuta o comoară. - O comoară? Ce comoară?
- Comoara! Comoara! - Îţi râzi de mine? Ce comoară?
Nu ştiu. Încă nu mă născusem când a început să sape.
- Săpa singur? - La început, da.
- Şi apoi? - Satul a săpat împreună cu el.
- Aşa? Şi apoi? - Nimic.
- Cum adică, nimic? - N-au găsit nimic.
Nici măcar câteva monezi?
În orice caz, asta nu mai e aşa de important.
În sfârşit, cheia întregii poveşti!
O comoară, şi învăţătorul dispare.
Grefier! Grefier, ia-le numele şi adresa la toţi!
Ce se întâmplă aici?
Ştiu cine l-a omorât pe învăţător. Şi de ce.
Cineva l-a omorât pe învăţător? De ce?
Pentru comoară.
Fiţi îngăduitor, nu ajută nimănui să speriaţi tot satul!
Am să vă spun eu povestea comorii.
Assam... Allah să aibă grijă de sufletul lui... a săpat 50 de ani.
Tot satul îşi bătea joc de el.
Odată cu descoperirea bărcii în sat, totul părea posibil.
Un vânt de nebunie a răvăşit minţile tuturor sătenilor.
Aşa că s-au apucat să sape împreună cu Assam ca să găsească comoara.
Fie ca Allah să mă omoare într-un moment de fericire ca ăsta!
Allah să-ţi îndeplinească dorinţa!
Netrebnicule, dacă pun mâna pe tine...
Mai întâi pune mâna pe comoară!
Au săpat mult timp fără să găsească nimic.
Atunci l-au lăsat pe Assam...
şi au luat barca şi au împărţit-o între ei.
Cât despre Assam, nu s-a putut împăca cu asta şi a murit.
Şi nimeni nu mai ştie nimic despre comoară.
Vin rătăcitorii! Vin rătăcitorii!
Unde plecaţi? Opriţi-vă! Nu mişcă nimeni!
Toţi avem printre rătăcitori un fiu, un frate,
pe care nu-i vom mai vedea vreodată.
Moartea ar fi mai plăcută decât să nu-i mai vedem niciodată.
Vă rog să ne înţelegeţi, domnule. Înţelegeţi-mă!
Fiul meu Boubakar este printre ei.
Exact asta vreau şi eu, să înţeleg!
Unde se duce mutul Giafar?
Să se alăture rătăcitorilor?
Mai întâi spune-mi unde e Cordoba!
În Andaluzia, de cealaltă parte a mării.
- Marea e departe? - Da.
Vrei să mă duci la mare?
La vârsta mea, omul nu mai pleacă nicăieri.
Locul acesta e unul frumos în care să mori.
Să fie o capcană?
Când o să ajungă blestematul ală de autobuz?
- O să ajungă, domnule ofiţer. - O să ajungă, o să ajungă!
Când? Când va fi prea târziu?
Cine ştie ce mai pun la cale acum?!
- Sunt oameni de treabă. - De treabă?
Pe ce lume trăieşti? Sunt nişte bandiţi cu toţii!
Ai văzut cum a fugit mutul?
A plecat cu rătăcitorii. Destinul...
Destinul! Destinul pe naiba!
Rătăcitori? Tâlhari, asta sunt ei!
Ca să te conving, grefierule... Îţi place acest Bourak?
Priveşte!
Priveşte ce scrie! Să ştiţi că sunt un martir.
Martir!
- E clar, acum. - Am mai auzit asta, dar unde?
Decizia mea e luată. Îl duc pe şeic în faţa justiţiei.
Bine ai venit, şeicule! Ce se aude cu autobuzul?
Si Yussef, trebuie să vă vorbesc.
Scuzaţi-mă, eu trebuie să-mi fac abluţiunile.
Ai făcut rost de benzină?
Nu.
Lucrurile se înrăutăţesc.
Mi-e teamă pentru dumneavoastră.
Pentru mine?
Nu sunt un oarecare!
Sunt reprezentantul statului!
Tu pe ce lume trăieşti?
Ordinea, securitatea... nu înseamnă nimic pentru tine?
În ce secol trăieşti?
Şi tu, şeicule... Mă sfătuieşti să fug?
Încurajezi anarhia!
Şi tu ai trecut de partea lor?
O să regretaţi cu toţii! Cu toţii!
Strânge-ţi lucrurile, plecăm!
- În seara asta? - Când crezi? La anul?
Înseamnă că vom pleca pe jos!
Şeicul trebuie să aibă o idee...
Viermii ăştia! Câinii ăştia turbaţi!
Nu pierd nicio ocazie să pândească!
Cât de curând, vor gusta disciplina modernă.
Am să fac curăţenie în satul ăsta.
Fiţi îngăduitor...
cu cei pe care soarta i-a năpăstuit deja!
Cum? Eu trebuie să dau un exemplu!
Gândeşte-te la autoritatea statului!
Un exemplu în marea asta de nisip?
Lăsaţi-i cu durerea lor de a avea copii care rătăcesc pentru totdeauna!
Şi cum rămâne cu dispariţia învăţătorului?
Învăţătorului trebuie să-i fie bine oriunde ar fi,
chiar dacă nu puteţi înţelege asta.
Ei au regulile lor, la fel ca ale dumneavoastră.
Te înşeli! Au ucis pentru comoară!
E limpede! N-a scris învăţătorul Sunt un martir?
Ştiu poemul acela!
Nu daţi vina pe mine, teama de această vină nu mă atinge deloc.
Mai degrabă ocroteşte-mă, Doamne, căci iată-mă singur!
Acela care doreşte, nu trece nepăsător...
Taci!
Asta e tot ce-am găsit: poemul pe care l-a scris Hallaj!
Ăsta cine mai e?
Marele sfânt Hallaj! Ar dura o eternitate să vă explic!
Eu vorbesc despre crimă, iar tu îmi reciţi poeme!
Îmi sunt de-ajuns sălbaticii ăştia!
Mă întorc la lumea civilizată. M-am săturat de enigme.
Rămas bun!
Enigme... Există o singură enigmă: timpul.
Nu există altă enigmă în afară de timp!
Vino, fiule...
Şi marea?
Vino mai aproape!
Şi marea?
Bunico! Bunico, mă auzi?
Satul e cu susul în jos.
Ofiţerul a dispărut.
Voia să ne pună pe toţi în lanţuri, bunico.
Să ştii că de data asta eu n-am avut nimic de-a face cu asta.
Mai eşti supărată, bunico?
Eu plec.
Am pregătit totul.
Plec la Cordoba... Plec la Cordoba...
Nu uita să mă trezeşti devreme, bunico!
Mai devreme decât de obicei.
Nu uita să mă trezeşti devreme!
O, oameni, m-aţi părăsit...
Pentru voi, moartea mea a fost îndreptăţită.
M-aţi lăsat pradă destinului
Şi aţi ridicat armele...
Traducerea şi subtitrarea: Dappon (dappon1959.wordpress.com)