"Fac asta cu dragoste. Voia Domnului se va împlini." Alyce Parker
Subtitrarea: The Mechanic si Flavius Gomei Subtitrari-Noi Team
www.subtitrari-noi.ro
Te rog, Doamne, ai grijă de copii mei.
Te rog, întoarce-te acasă.
- Hei. - Cum iţi merge?
Pe aici.
Aşează-l aici.
Te pot ajuta, doamnă Parker?
Doamnă Parker? Doamnă Parker?
Doamnă Parker, te pot ajuta?
- Sunteţi bine? - Mirosul de mucegai...
mă pătrunde.
Înainte să fie bine va fi mult mai rău.
- Snap Pops! - Scuze, amice, fără Snap Pops.
- Snap Pops. - E prima zi de post. Ştii regulile.
- Snap Pops. - Lapte sau ceai.
Scuze, dragule, ţine numai până duminică.
- De ce? - Pentru că-i post, deci nu putem mânca.
Fără carne, fără fructe, fără cereale.
Bea laptele, te va revigora.
Acum, nu-l soarbe, îţi va provoca o durere de burtă.
Nu ştiu ce-a fost în capul ei, de-a lăsat hainele alea afară.
Durerile ei de cap s-au înrăutăţit.
Mi-aş dori ca tati s-o lase să meargă la un doctor.
Ştii ce părere are despre asta.
Domnule Parker? Domule Parker.
Rămâi aici.
Tati!
Scuipă.
- Hei. - Salut, doctore!
Îmi pare rău că am întârziat. Străzile sunt un dezastru.
Sunt doctor Barrow.
Ştim. Tu ne-ai adus fratele mai mic, pe Rory, pe lume.
- Corect, Rory, micul Rory. Cum se simte? - Creşte.
Bine. Unde-i tatăl vostru?
N-a reuşit să ajungă. Încă e în doliu.
Înţeleg, scumpo. E greu.
- Au spus că s-a înecat. - Nu pot şti până nu fac o analiză completă.
Vrei să zici autopsie.
Da, o autopsie. Aşa e legea.
Ştiţi, îmi pare rău, a trecut mult timp,
şi aţi crescut mult, nu-mi pot aminti numele voastre.
- Iris. - Iris. Şi tu?
- Rose. - Iris şi Rose.
Am nevoie doar de una dintre voi pentru identificare.
Merg eu.
- Merg eu. - Bine. Pe aici, scumpo.
Rose, ne întoarcem imediat.
Domnule Parker?
Domnule Parker, e ud aici.
E într-un loc mai bun, domnule Parker.
Aşa spunem. Dar chiar credem?
Emma Parker. 47 de ani.
Ficatul sănătos. Arterele sănătoase.
Degetele încrucişate.
Muşchii gambei drepte încleştaţi,
sugerează un început de Parkinson.
Cum rămâne cu ziua lui Lamb, tati?
O vom petrece ca până acum.
Două zile, şi vom trece peste.
Dar mama a murit.
Ce?
- Mama a murit. - Asta păţim toţi. Mergem mai departe.
Iris e cea mai mare fiică. E responsabilitatea ei acum.
A căzut copacul. S-a format un crater.
Aprinde nişte lumânări, Rose.
Îi voi înştiinţa pe cei din parcul de rulote.
Nu eşti speriat, nu-i aşa? Eşti speriat?
Să nu fii speriat.
- Când va ajunge Isus aici? - În curând.
Da, va ajunge în curând.
Aşa te vreau.
Cântă-l.
Tati a ajuns acasă.
SÂMBĂTĂ
Care-i treaba, băiete?
Haide, haide.
Dle şi dna Kimble, în aceste cazuri, în 99% dintre ele,
persoana dispărută e bine, doar că nu poate ajunge la un telefon.
Fiica dvs probabil e la cineva acasă, la un amic,
la fel de îngrijorată ca dumneavoastră.
Dar, ea e singurul nostru copil, şi n-a mai dispărut niciodată de acasă.
Înţeleg asta, dar drumurile sunt închise,
liniile telefonice oprite, podurile coborâte.
S-o lăsăm 24 de ore. Dacă nu vă contactează până atunci, o vom da dispărută. Bine?
Emily!
Vreau să multiplici poza asta,
şi s-o pui sub urmărire pe Valerie Kimble, bine?
Imediat.
Mulţumesc.
Scuze, ştiu că nu-i un moment potrivit, dar...
am terminat-o cu locul ăsta...
Nu-i de lucru, şi acum furtuna asta nenorocită a măturat jumătate de oraş,
deci, vom merge spre sud la fratele meu să vedem dacă putem s-o luăm de la capăt.
Cred că asta-i tot. Mult noroc, dle Parker.
Îmi e foame.
Snap pops.
E pentru tine.
- Nu înţeleg. - O răsplată... pentru seara trecută.
"Bunătatea trebuie întâmpinată cu bunătate."
- Aşa zice în Biblie? - Aşa zic eu.
- Mulţumesc. - Înmormântarea e astăzi la prânz.
- Aşa de repede? - Aşa facem noi.
Nu-mi place să întreb, mă întrebam dacă vrei să-mi păzeşti băiatul puţin timp.
- E prea tânăr pentru astfel de lucruri. - Bineînţeles că nu mă supăr.
Mi-ar face plăcere, dle Parker.
Aici şeriful Meeks. Nu-s aici momentan,
te rog lasă mesaj şi răspund cât de repede pot.
Hei, Bob. Doc Barrow aici.
Am găsit ceva ciudat dimineaţă, câinele meu a găsit de fapt, aş vrea să-ţi arăt.
Pot opri pe la tine azi, dacă poţi. Anunţă-mă, te rog. Mulţumesc.
Unde eşti, dovlecel?
Trebuie să ai grijă de ei acum. Eşti pregătită?
Sunt cea mai mare. Aşa merge treaba. Aşa a fost mereu.
Doar că nu mi se pare corect.
Nimic din toate astea.
Pentru asta trebuie să-mi fac eu griji, nu tu.
Dacă refuzăm s-o mai facem? Dacă ne-am opri pur şi simplu?
- Ne-ar obliga, nu-i aşa? - Vreau doar să se termine.
Şi după avem timp un an de zile să plănuim ceva.
- Mi-aş dori să fim ca toţi ceilalţi. - Ei bine, nu suntem.
- Ce faci? Ştii că n-ai voie aici! - Am văzut monstrul, tati.
Într-o zi, te voi învăţa cum să nu-ţi fie frică de întuneric. Ce zici?
- Bine. - Până atunci, rămâi afară.
Nu te băga unde nu-ţi fierbe oala. Bine?
- Întotdeauna trebuie să fii atentă. - Scuze, tată. Rose mi-a zis că doarme.
Rose nu-i la comandă. Tu eşti. Nu ne avem decât pe noi.
Trebuie să fim uniţi acum. Înţelegi?
"Şi sămânţa va deveni copac, care dă naştere fructului."
- "Şi hrăneşte neamul. Amin." - Amin.
Când Pământul pune stăpânire pe membrele noastre,
atunci trebuie să venim acasă să mergem cu El.
Spre locul mai bun unde El ne cheamă,
liberi de dorinţe, şi de plăcerile de pe Pământ.
Dar ar trebui ca o întâmplare, imprevizibilă,
să te aducă în faţa sorţii?
Singur, unde nici un om n-a mai călcat,
mă încred în Dumnezeu.
Priveşte, suflet pur, care ai luat păcatele lumii.
- Amin. - Amin.
N-a mai mâncat... de când cu mama...
Ia-l acasă, pune-l în pat, să se odihnească.
Dacă vrea ceva de mâncare, dă-i ceva uşor, ca supa sau ceva asemănător.
- Te voi suna mâine. - Îmi pare rău, Iris.
Îţi mulţumesc că ai venit, Anders. Frumos din partea ta.
Nu, nu, scumpo, n-a suferit deloc.
Suntem acasă, tati.
A fost a ei. Acum îţi aparţine ţie.
24 decembrie, 1781.
Tata ne-a găsit noua casă.
Era un loc liniştit, sus pe un munte.
Pădurea era plină de seninătate. Pământul era neatins.
Recolta noastră se diminua din cauza iernii timpurii.
Mama şi-a micşorat raţia, pentru a putea mânca şi copiii.
Tata şi unchiul Burnett au plecat ieri în căutarea.
Ne rugăm ca ei să se întoarcă teferi,
în timp ce mă tem ca n-am văzut toată răutatea naturii.
- Bună! - Hei!
Sper că nu te deranjez, dar...
Am vrut să-ţi zic că atunci când tatăl meu a murit...
a fost foarte greu pentru familia mea. În special pentru mama.
Unde ai fost? Nu te-am văzut toată vara.
La academie? În sud.
Da, asta-i prima mea săptămână ca angajat cu acte în regulă.
- Te-au obligat să te tunzi? - Da, regulile academiei.
- Vrei să intri? - Nu, e...
doar că... ţii minte o anumită Valerie Kimble?
Da.
Da, păi, ai văzut-o recent?
Nu de când s-a terminat şcoala. E drăguţă.
Da, păi, a dispărut. Şi, s-a întâmplat chiar înainte de furtună,
aşa că am crezut că poate, din moment ce trece
pe aici în fiecare zi în drumul spre casă,
poate a văzut-o cineva.
Poţi verifica în parcul de rulote.
Doar fata cea nouă a plecat, afacerile merg rău.
Da, merg rău pentru toată lumea.
Bine, atunci mă duc s-o întreb pe ea.
Sper să nu înţelegi greşit, mă gândeam că poate...
poate după ce se liniştesc apele, am putea, să mergem la un film?
- La un film? - Da.
Sau la un restaurant, am putea mânca, ştii tu, orice doreşti să facem.
- Întreabă-mă altădată, şi mai vedem. Bine? - Da, desigur.
Bine. Mă... mă... Pe altădată. Sper.
Nu şi dacă te văd eu prima dată.
Ăsta-i băiatul de la şcoală pe care-l plăceai, nu?
E de treabă.
Frumoasă tunsoare.
Nu ştiu ce te mai ţine aici, doctore.
Ce-ţi trebuie ţie e o vacanţă, într-un loc călduros.
Dacă aş fi în locul tău, m-aş pensiona şi aş rămâne acolo. Ea poate rămâne aici.
- Deci, ce părere ai? - Cimitirul a fost inundat.
Dar Bob, cimitirul e în aval faţă de mine,
şi ştii foarte bine că nimic nu pluteşte în amonte.
- Cât de sigur eşti, doctore? - Nu sunt.
Trebuie să-l trimitem în Albany, să fie testat cum trebuie.
Asta nu se va întâmpla, nu cu inundaţia.
Ce ne facem?
Sunt în stare de urgenţă aici,
nu pot începe o investigaţie bazată
pe un ciob de os, nici măcar nu ştiu dacă-i de om.
- Nu-ţi cer asta, Bob. - Ştiu.
- Haide, Jim, ştii ce-i asta. - Ce?
- Îmi pare rău, omule. - E în regulă. Probabil ai dreptate.
Probabil nu mai gândesc raţional.
Crede-mă, când Kimmy a dispărut, am făcut tot ce-am putut.
A dispărut pur şi simplu. Se mai întâmplă.
Mă rog la Dumnezeu să nu se întâmple, dar se întâmplă.
Da...
...şi monstrul a trăit fericit la sfârşit.
Ba nu.
- Ce? - Monstrul nu-i fericit. Plânge.
Ce vrei să spui?
L-am auzit în subsol, în spatele uşii închise.
E acolo şi e supărat.
Nu mai vorbi acum, dormi, bine? Noapte bună!
Am pierdut-o pe dna Burnett noaptea trecută.
Mama slăbeşte rapid, şi mă tem că nu va rezista până la sfârşitul iernii.
Tata s-a întors astăzi cu provizii de carne proaspătă.
Unchiul Burnett a mers mai departe spre est în speranţa că va găsi adăpostul.
Nu s-a întors încă, şi cred că nu se va mai întoarce.
Tata spune că totul e iertat în ochii domnului.
Tati.
Dacă eram diferiţi? Dacă nu eram cum suntem?
Ce?
Vino aici, scumpo.
Cum suntem?
Dumnezeu a vrut ca noi să fim aşa.
Dacă nu facem cum doreşte, ne vom îmbolnăvi.
Vom muri pe capete. Nu-l poţi minţi, scumpo.
El ştie tot, vede tot.
Eşti mai puternică decât ştii, dragă.
Ştiu, tati. Încă o zi.
- Te iubesc mult. Te iubesc mult. - Şi eu te iubesc.
DUMINICĂ
Scuză-mă.
- Hei, doctore. - Dle Anders.
Ce fel de os crezi că-i ăsta?
- Unde ai găsit ăsta? - Într-un crater, în spatel casei mele.
Sigur nu-i de căprioară. Tata ar fi ştiut, se pricepe la oase.
În umila mea opinie, cred că sunt de om.
În cazul ăsta mă bazez pe cuvântul tău, eşti doctor.
Sunt pe aici pentru că am trecut pe la Meeks, şi i-am zis. Crede că-s nebun,
şi cred că are dreptate. Dar trei oameni
au fost daţi dispăruţi în oraş în ultimii 20 de ani,
- unul din ei fiind fiica mea. - Ştiu, ţin minte. Am participat la căutari.
Da, ştiu.
Dar, dacă extinzi cercul incluzând oraşele pe-o rază de 50 de mile,
sunt mai mult de 30 de oameni dispăruţi,
- dintre care niciunul găsit. - Sunt doar un ajutor de şerif.
Ştiu, doar încerc să ajut. M-am gândit că sunt informaţii utile.
Băiete, sunt oameni buni în oraşul ăsta. Oameni de treabă.
Fetele astea tocmai şi-au îngropat mama, care a murit recent,
şi sunt aici să ajute.
Tatăl lor e puţin ciudat, dacă mă întrebi.
Hei, din partea casei. Am restabilit curentul,
dar unul din frigidere nu porneşte,
aşa că trebuie să mâncăm totul până nu se strică.
- Îmi dai o cană cu cafea, scumpo? - Sigur.
Îţi zic cum facem, doctore, vin mâine şi-mi arăţi unde ai găsit ăsta.
- S-a trezit bolnav şi dupa s-a încălzit. - E doar febră. Copiii fac febră.
- Ai vreo aspirină? - Da.
Poţi pisa una într-un pahar de lapte?
- Vezi s-o fermi bine. - Se va face bine?
Da, va fi bine. Trebuie doar să-l schimbăm de hainele astea ude.
Scumpo, ai nişte haine pentru el?
Da, cred.
Sărăcuţul de tine.
Eşti atât de scump.
Mi-e foame.
Ce s-a întâmplat?
- Are febră. - E-o minune că nu suntem toţi bolnavi.
Toată nenorocita asta de ploaie îţi intră în oase.
Eşti un vecin bun, Marge.
Ne vedem afară.
- Poate c-ar trebui să-l duci la un doctor. - Asta înseamnă bani, şi nu avem.
Nu obişnuim să ne îmbolnăvim în casa asta. Îi va trece, o să fie bine.
- O zi bună, Marge. - Sângerezi.
Ca să vezi! Cred că s-a scurs...
E Maker, ne anunţă c-a sosit momentul.
Mama s-a dus la Dumnezeu. Acum suntem numai noi trei.
Tata s-a schimbat foarte mult în ultimele săptămâni.
Stă închis într-o cămăruţă din peşteră, citind Scriptura şi jelind toată noaptea.
Bănuiesc că ştiu marele secret pe care tata l-a ascuns de noi.
Cu mintea tatălui meu dezvăluită, supravieţuirea noastră a devenit povara mea.
Fac asta cu dragoste. Dumnezeu va fi mulţumit.
Alyce Parker. Ziua Sacrificiului, 1782.
Va trebui să-l chemăm pe Kimbles.
Ţine asta.
Ajută-mă!
- Ajută-mă! - Nu pot face asta! Nu pot...
- Nu mai avem de ales. - Mă vei părăsi pentru poliţistul ăla.
Nimic nu intervine în familia noastră. Ai înţeles? Nimic!
Am nevoie de tine. Nu pot face asta singură.
Te rog, ajută-mă, Rose. Du-te! Te rog, ajută-mă!
Îmi pare rău, dră Stratton. Promit că vei merge într-un loc mai bun.
Dă-te de pe mine!
Iris, fă-o să se oprească! Vrei te rog s-o opreşti? Te rog!
Te rog, Iris! Te rog, te rog, te rog...
- Ai ucis monstrul? - Da, l-am omorât. Da.
Spune-i lu' tata că cina e gata.
Eşti bine?
Nu ştiam că va fi aşa.
Nu voi mai face asta din nou.
Nu mă poate obliga.
Nimeni nu poate, nici Dumnezeu.
- Bună! Am venit să văd ce face ăl' mic. - E bine. Se simte mai bine.
Ţi-am adus nişte lasagna. Trebuie mâncată înainte să se strice, aşa că...
E vegetariană.
- Ce drăguţ din partea ta. - Am auzit pe cineva în hangar mai devreme.
Tre' să fi fost tata. Numai lui îi este permis acolo.
Ei bine, s-a auzit de parcă era o fată, plângând.
Nu ştiu ce-ai auzit, dar cred că te înşeli.
Mulţumesc. Noapte bună.
Noapte bună.
Mulţumesc pentru suportul acordat.
Binecuvântat fie melul, pentru că el este jertfa Sa. Amin.
Amin.
E bună.
Mama ta ar fi mândră.
- Ia şi mănâncă, Rose. - Da, tată. Doar că e fierbinte.
Suflă în ea.
E nevoie de mai mult decât un potop pentru a aduce familia asta pe picioare.
- Arata de parcă a fost tratată. - Şi ce înseamnă asta?
Înseamnă c-a fost fiartă.
Dacă mai găseşti ceva, anunţă-mă! Voi fi la biroul, la morgă.
- Al naibii "tratare". - Mulţumesc!
Iris! Iris, trezeşte-te!
Trezeşte-te!
Ar trebui să suni fata când ai de gând s-o vizitezi.
'neaţa, Iris.
Ce faci pe proprietatea mea, Anders?
Îmi pierd timpul pe aici, mă ud la picioare.
Nu mă mai deranjează aşa mult mai ales că eşti şi tu pe aici.
Pot să-ţi dau nişte şosete de-a lu' tata.
Crezi?
Ştiu asta. Vino sus.
Deci...ce cauţi?
N-ar trebui să-ţi spun, e nimic.
Poţi să-mi spui. Eşti primul băiat pe care l-am sărutat.
- Probabil că nu-ţi aminteşti, nu? - Nu, nu...îmi amintesc.
Aşa că, poţi să-mi spui. Ce anume cauţi?
Furtuna a adus câteva lucruri în râul ăla.
- Ce fel de lucruri? - Oase.
Tot am găsit oase pe aici de când eram mică. Căprioare şi ratoni în special.
- Nu, dar doctorul Barrow crede că-s umane. - Faci mişto de mine.
Nu, jur pe Dumnezeu, asta e ceea ce crede.
Dar şeriful, nu crede asta, aşa că... aşa că nu ştiu ce să cred.
Merg să-ţi aduc şosetele alea.
Iris, ai putea să-mi aduci un pahar cu apă?
Iris?
- Iisuse! - Ce faci aici Anders? S-a întâmplat ceva?
Nu, nu. M-am udat la picioare.
Iris a mers să-mi aducă o pereche de şosete.
Ce e ăla?
Pare a fi un dinte vechi. L-am găsit în râu. Mulţumesc.
Şi, câţi ani ai acum, Rose?
- Paisprezece. - Paisprezece...
- Ai crescut. - Se mai întâmplă.
Da, aşa-i.
Prinde.
Mulţumesc.
- Ce-i asta? - Un fel de os, l-am găsit în spate.
Tatăl meu ar şti despre ce e vorba. Se pricepe la oase.
Şi tata se pricepea.
Ştii, mai sus de râu este un cimitir unde a fost îngropată o familie.
Când eram mici ne duceam pe acolo.
- Sunt şi nişte pietre lăsate acolo. - E departe?
- Nu. Imediat după cascadă. - Poate c-ar trebui să arunc o privire.
Poate aparţine rudelor noastre.
- Îţi voi arăta unde e. - Bine, aş aprecia asta.
Creşti foarte repede, Rose. La fel ca sora ta.
Pe curând.
Pa.
Cred că sora ta e îngrijorată că te voi "fura".
Şi ai de gând asta?
Ascultă.
Ce?
Tata i-a numit gândaci de căldură. Înseamnă că vara se apropie.
La naiba.
Ce?
Nimic. Haide, aproape c-am ajuns.
Unele au semne de dogorire, şi semne în formă de Y,
indicând o lamă zimţată.
Incizii în formă de T, indicând o lamă plată,
pentru răzuire sau şlefuirea stratului osos.
- Asta-i pământul tatălui tău, nu? - Da.
Nu face asta.
De ce? E doar o floare.
Nu merit, Anders. Nu sunt ceea ce crezi.
Cred că eşti doar o fată drăguţă,
ce-mi place foarte mult.
- Nu sunt drăguţă. - Ba da.
- Nu şi-n interior. - Poate c-ar trebui să te duc acasă.
Eşti o ruşine. Rory e singur.
Nu ştiu pe unde-i soră-ta. "Ieşi acasă" şi ai grijă de fratele tău.
Acum!
Dispari din faţa mea. Amândouă.
Bună, sunt adjunct Anders. Îmi pare rău, n-am putut ajunge...
Sunt şeriful Meeks. Momentan nu sunt disponibil...
Vom lua camioneta după ce adoarme. Vom merge în oraş şi-o vom lua de la capăt.
Nu mai plânge, bine? Totul va fi bine.
Eşti atât de frumoasă.
Bine?
Vei fi bine. Vom fi...bine.
E-n regulă.
Tata e supărat.
Domnul e păstorul meu. El mă paşte pe păşuni verzi.
El mă călăuzeşte pe cărări drepte, de dragul Numelui Său.
Chiar dacă ar fi să umblu prin valea întunecată a morţii, nu mă tem de niciun rău
Căci Tu eşti cu mine. Toiagul şi nuiaua Ta mă mângâie.
Fericirea şi indurarea...
- Bună, Emily. - Bună, doctore.
- Anders e aici? - Nu, doar eu.
- L-am sunat toată după-amiaza. - Vine o nouă furtună. Recepţie proastă.
Ar putea fi la focurile de artificii.
- Meeks e aici? - E chemat la un apel, accident pe 28.
Ascultă, dragă, vrei să ai grijă de câinele meu puţin?
O, Doamne! E atât de drăguţ?!
Am lăsat ceva în biroul lui Meeks. Pot să merg să-l iau?
Da, uşa e deschisă.
- Bine, mulţumesc. Fii cuminte, Zip. - Ai găsit ce căutai?
- Da. Mulţumesc mult. - Bun.
- L-ai văzut adjunctul Anders? - Nu, azi nu.
L-ai văzut pe adjunctul Anders?
Emma, am văzut semnele. Venim acasă la tine.
Venim acasă la tine, scumpo.
- Meeks e pe aici? - Nu l-am văzut pe Meeks de...
Tată, am păstrat tradiţia noastră în puritatea ei,
căutam recompensa noastră în viaţa de apoi.
Haide, băiete. Haide, băiete, să mergem.
Haide, să mergem. Ce căţel bun.
E frumos, nu-i aşa?
Scumpule, ascultă-mă. Trebuie să fii un băieţel curajos, bine?
Va trebui să mă asculţi şi să faci ce-ţi spun. Poţi face asta?
Bine? Eşti un băieţel cuminte.
Pregătiţi-vă de cină.
Bun băiat, Kidd.
Mesaj de la: Barrow: Se întâmplă ceva cu Parkers.
Merg la el chiar acum. Ne întâlnim acolo dacă poţi.
Iris.
Tată, ia-ne din lumea asta spurcată,
împreună,
şi ridică-ne la dreptatea şi laicitatea cerească.
Am păstrat tradiţia noastră în puritatea ei,
şi căutăm recompensa în viaţa de apoi. Amin.
Am fost pierduţi, la fel ca mieii.
Dar am găsit lumina care ne va duce acasă.
Să mâncăm.
Iris.
- Da? - Deschide uşa.
- Vreau să vorbesc cu tatăl tău. - Intră.
- Dre. Barrow. - Dle Parker.
Ţi-e foame, doctore? Avem destulă mâncare.
- Nu, mulţumesc. - Ce s-a întâmplat?
- Ei bine, nimic grav. - Vrem puţină intimitate.
Să te aud.
Te deranjează dacă fumez, doctore?
De cât timp îţi tremură mâna, domnule Parker?
Doar n-ai venit aici să discutăm despre sănătatea mea, doctore?
- Nu. - Atunci?
- L-ai văzut Anders? - Cine?
Adjunctul Anders.
Da, da.
- A fost aici? - Dimineaţă a fost.
Dar a plecat.
- Mai e ceva? - De fapt, da.
Soţia ta a suferit de o boală rară, prion.
De obicei, asta se întâlneşte la triburile indigene din Noua Guinee.
Şi provine de la consumarea de carne umană.
Mi-ai ucis fiica?
Ce?
Fiica ta purta o clamă,
care a fost un cadou pentru fiica mea când a împlinit 16 ani.
Mi-ai mâncat fiica?
Voiam să te întreb...
eşti un om creştin, doctore?
Spune-mi despre fiica mea.
A fi creştin nu mai este la modă în zilele astea, nu-i aşa?
Spune-mi ce-ai făcut cu fiica mea.
Spune-mi!
Tată! Nu!
Nenorocitule!
Vino aici, scumpo. Vei fi bine.
Nu te mişca,
vei fi bine. Nu pleci nicăieri.
Îmi pare rău, scumpo. Te iubesc.
Merg să-i iau... pe fratele şi sora ta.
Urcă în maşină.
Haide, să mergem.
Ieşi afară! Ieşi afară!
Marge! Marge! Marge! Marge! Te rog, deschide!
Deschide!
Marge! Te rog!
Ce dracu' s-a întâmplat?
Rory.
Haide.
Haide. E în regulă. E în regulă.
Îmi pare rău. Rory...
Te rog, haide. Nu trebuie să-ţi fie frică de întuneric. Te voi învăţa.
Te voi învăţa. Te voi învăţa.
- Rose. - Nu.
- E-n regulă. - Nu.
- Vino acasă acum. - Nu. Nu.
Iris are nevoie de tine. Iris are nevoie de tine, vino.
- Iris? - Iris are nevoie de tine.
Da, e-n siguranţă. Haide.
Haide. E-n regulă.
Haide. Aşa. E-n regulă.
Voi avea grijă de tine.
Totul este iertat, în ochii lui Dumnezeu.
Arăţi exact ca mama ta.
Nu ai de ce să plângi. Nu ai de ce să plângi.
- Te iubesc, tata. - Şi eu te iubesc, Rose.
Subtitrarea: The Mechanic şi Flavius Gomei Subtitrari-Noi Team
www.subtitrari-noi.ro
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania