ÎN TIMP CE DORMEAI
Sunt câteva lucruri pe care mi le amintesc din copilărie.
Dar nu mi-amintesc să fie aşa portocaliu.
Mai întâi, mi-amintesc că eram cu tata.
Îşi lua o privire pierdută şi-mi spunea că,
"Viaţa nu decurge aşa cum vrei tu."
Mi-aş fi dorit să ştiu la acea vreme că vorbea despre viaţa mea.
Dar asta nu ne-a împiedicat să pornim într-o mulţime de aventuri.
Îşi pregătea maşina care mai mergea câteodată,
şi îmi povestea poveşti uimitoare...
despre ţinuturi ciudate şi exotice...
în timp ce ne îndreptam spre destinaţii incitante...
cum ar fi Milwaukee.
Dar e uimitor cât de ne-exotic este Wisconsin-ul...
Dar amintirile mele favorite erau povestirile...
pe care mi le spunea despre mama.
M-a dus la biserica unde s-au cununat...
şi l-am rugat să-mi spună mai multe despre ceremonie...
şi despre trăznitul meu unchi Irwin...
care a adormit cu capul în macaroanele cu brânză.
Şi l-am întrebat pe tata când a ştiut că...
o iubeşte pe mama.
Şi mi-a răspuns, "Lucy, mama ta...
mi-a făcut un dar.
Mi-a dăruit lumea."
De fapt era un glob pământesc cu un bec în el.
Dar pentru un romantic ca el, putea fi chiar lumea.
Prima dată când l-am văzut,
nu mi-a dăruit chiar lumea.
Era vorba de o fisă de tren de 1,5 dolari.
Dar îl aşteptam în fiecare zi.
Venea la ghişeul meu între 8:01 şi 8:15...
în fiecare dimineaţă, de luni până vineri.
Şi era perfect, ca un Făt-Frumos.
De fapt, n-am discutat niciodată cu el.
Dar într-o zi o să se întâmple. Ştiu sigur asta.
Ştiu că într-o zi o să am ocazia să mă prezint lui,
şi totul o să fie perfect.
O să fie prinţul meu.
45 de dolari pentru un brad şi nici măcar nu-l livrează acasă?
Dacă comanzi de 10 dolari mâncare de la domnul Wong, ţi-o aduc la uşă.
Trebuia să iau un molid. Era mai uşor.
Lucy!
Motivul reclamaţiei: brad de Crăciun băgat pe fereastră.
Cum o să trec asta pe asigurare? Încă sunt supăraţi
după grătarul pe care l-a făcut Joe Jr. pe casa scărilor.
- Pe asta am ratat-o. - Au fost nişte cârnaţi grozavi.
- O să plătesc pentru asta. - Nu-i nimic, Lucy.
Fratele meu Julie are o afacere cu geamuri.
Era să uit.
Crăciun fericit.
Lucy... Nu trebuia să faci asta.
- Ei bine, aşa am vrut eu. - Încă nici nu mi-am făcut târguielile.
Ei, tată. Pot să-i dau sticla de vin Blue Nun pe care ai primit-o...
de la vărul Ornella, ofiţerului care mă supraveghează?
Nu vezi că avem companie?
- Spune salut. - Salut, Luce.
Frumos...
...pulover. Mulţumesc.
E acolo.
Lucy, eşti o fată de treabă. Joe Jr. e încă necăsătorit.
Da, mare mirare.
- Ce să fie? - Ca de obicei.
- Adică, ce? - Muştar. Cola.
- Lucy! Lucy, Lucy, Lucy. - Bună, Jerry.
- Mă bucur să te găsesc aici. - Eu speram să mă găseşti în Bermuda.
Bermuda? Asta e bine.
Te-am propus pentru titlul de "Angajata lunii".
Ca de obicei.
Serios? Nu ştiam că există un asemenea titlu.
Ba da.
"Maistrul Jerry Wallace o propune pe Lucy Moderatz...
"pentru titlul de Angajata lunii.
"Lucy nu întârzie, lucrează în zilele libere...
"chiar dacă le-a lucrat şi pe cele de mai înainte.
"Şi dacă a lucrat de Ziua Recunoştinţei, Lucy vrea să lucreze şi de Crăciun"?
Jerry, nu lucrez de Crăciun.
O să primeşti o plăcuţă gravată cu semnătura primarului.
N-am mers la vot.
- O să te plimbi de Ziua Sf. Paddy. - Urăsc paradele.
- Am menţionat şi plata suplimentară? - Te urăsc.
Lucy.
Violet e bolnavă şi Celeste nu poate veni...
pentru că are nu ştiu ce reuniune mare în familie.
Şi eu le-am promis copiilor că o să fiu acasă anul ăsta.
E o porcărie, Jerry.
Ştiu că nu-i drept, şi nu te pot obliga s-o faci.
Dar, Lucy, tu eşti singura...
Care nu are familie.
Haide, Richie.
Bună! Crăciun fericit!
Da...
Drăguţă haina. Crăciun fericit şi ţie.
Eşti frumos. Vrei să te însori cu mine?
Te iubesc.
- Ia te uită! - Hei!
Mişto haina.
- Ascultă, nu vreau necazuri. - Rahat!
Să fugim! Să fugim!
Ajutaţi-mă careva, vă rog! Domnule? Aţi păţit ceva?
Puteţi să vă ridicaţi? Domnule? Nu e bine deloc...
Domnule, aţi putea să...
Mai respiraţi? Dumnezeule, ce bine miroşi!
Vă rog, treziţi-vă. Vă rog. Dumnezeule.
Vă puteţi trezi? Mă auziţi?
Doamne... Treziţi-vă!
Să mă ajute cineva!
Domnule? Se apropie un tren expres.
E un expres!
O, Doamne!
Bună.
- Aduceţi-l aici. - Să vină un doctor aici.
Dr. Stevens. Dr. Jessica Stevens.
Bună, mă scuzaţi. A fost adus un tip, adineauri...
- A fost internat un bărbat. - Bine. Cum îl cheamă?
Trebuie să ştiu cum îl cheamă. Nu ştii cum îl cheamă?
E chiar acolo.
- De ce nu ştii... - Nu pot să intru...
Nu puteţi intra acolo.
- Nu, nu, nu înţelegeţi. - Sunteţi din familia lui?
- Doar membrii familiei. - Nu înţelegeţi, eu sunt...
Aşteptaţi aici.
În regulă, ce avem aici?
- Urma să mă mărit cu el... - Aduceţi-l aici pe Dr. Ortiz.
Haide, vino cu mine. Pe aici.
- Trebuie să-ţi audă vocea. - Bine.
Bună.
Totul o să fie bine. Ştiu eu.
- O să fie bine. - Ea e fata care i-a salvat viaţa?
- Da. - Aha.
E mai grozav decât atât. E logodnica lui.
Mă scuzaţi, doamnişoară. Trebuie să vă pun câteva întrebări.
- Domnule poliţist, vă pot întrerupe? - Desigur, aştept afară.
Mulţumesc. Eu sunt Dr. Rubin.
- Eu sunt Lucy. - Nu-mi spune mie de permisiune!
- Unde dracu este? - Tată, mă faci de râs.
E aşa palid!
- Ce e asta? - E fiul meu! Cum se simte?
- Nu puteţi da buzna aici. - O să se facă bine, nu-i aşa?
- Ce s-a întâmplat? - E în stare de comă.
- De Crăciun! - Isuse!
Semnele vitale sunt bune. Undele cerebrale sunt bune.
Undele cerebrale...
- Cred că o să scape. - Dumneata eşti specialist?
- Cum s-a întâmplat? - A fost împins de pe peron.
- Ea cine mai e? - E logodnica lui.
- Logodnica lui? - Da.
- Peter s-a logodit? - Da, am crezut că...
- Nu, nu m-aţi înţeles. - Staţi aşa.
- Ne-ar fi spus asta, nu-i aşa? - Putea măcar să ne spună.
- Poate că a fost ocupat. - Ca să-i spună mamei lui că se însoară?
- Nu, nu ţipaţi la el. - Nu ţip la el.
Dacă ar fi fost şi Jack aici...
- Bunico? - E bine?
Are o problemă cu inima. A avut trei infarcturi.
N-au fost infarcturi. Au fost episoade.
- Cu auzul stă bine. - Doctore, ea ce caută aici?
- Amice, ea i-a salvat viaţa. - I-ai salvat viaţa?
- Da, da, dar eu... - Am crezut că a fost împins de pe peron.
- A sărit după el pe şine. - Ai sărit pe şine?
- Da. - Doctore, credeam că are voie doar familia.
- Face parte din familie. - E logodnica lui, idiotule!
- Am înţeles, mă scuzaţi. - Nu înţelegeţi, noi încă nu...
Nu l-am mai văzut de mult, şi nu ştiam că...
Totdeauna mi-am dorit să găsească o fată drăguţă.
Mă bucur că te-a găsit pe tine.
Of, Peter.
- De ce ai spus că sunt logodnica lui. - Ce-am spus?
- De ce mi-ai spus că eşti? - Nu suntem logodiţi.
Nici n-am vorbit cu el.
Dar, mi-ai spus că urma să te căsătoreşti cu el!
Vorbeam cu mine însămi.
Data viitoare, să-ţi spui că eşti necăsătorită şi să pui capăt conversaţiei.
- Ce o să mă fac? - Habar n-am.
M-a îmbrăţişat aşa strâns, că n-am apucat să-i mai spun.
- Ştiu. - Scuzaţi-mă, soră.
- E vreo farmacie pe aici? - Ce aveţi nevoie?
Elsie. Vrea nitroglicerină.
- Pentru problema cu inima? - Problemă? Probleme!
Ştii ceva, cred că i-ai salvat viaţa.
De fapt, cred că ai salvat toată familia.
Vino cu mine. Te conduc eu.
Şi, deci, spune-ne, cum l-ai cunoscut pe Peter?
Mamă, poate nu vrea să ne spună acum, da?
De ce nu? Ne-ar prinde bine o poveste frumoasă.
- de unde ştii că e frumoasă? - De ce să nu fie frumoasă?
Dar fata cealaltă, cum o cheamă? Aia pe care a cunoscut-o la bar?
Ce legătură are una cu alta?
- Ashley Bartlett Bacon. - Ox.
Ştiu că era drăguţă pentru cineva cu numele Şuncă.
Păi, are acum una şi mai frumoasă.
Şi, spune, i l-ai furat lui Ashley?
Pariez că a fost dragoste la prima vedere!
Am un simţ special pentru asemenea lucruri.
- Elsie, las-o să spună - Păi, tocmai ne spune.
Cred că te-a cucerit cu maşina aia extravagantă.
Ce ţi-a plăcut la el, când l-ai văzut prima oară?
A fost un... zâmbet.
Sunt implanturi. Şase sute de dolari un dinte.
Ei bine...
Ne-am văzut, şi...
el a zâmbit.
Şi...
...şi am ştiut că viaţa mea o să fie alta.
Deci...
Mâine seară, la 8:00.
Poftim?
Am bilete la spectacol. Ştiu un tip.
Bună.
Pariez că te întrebi...
ce caut aici în miez de noapte?
M-am gândit să mă prezint.
Mă numesc Lucy. Lucy Eleanor Moderatz.
Ar trebui să ştii că familia ta crede că suntem logodiţi.
N-am mai fost logodită până acum. E ceva neaşteptat pentru mine.
Am venit aici,
ca să-ţi spun că...
că n-am vrut să se întâmple asta.
Nu ştiu ce să fac.
Dacă ai fi conştient, n-aş fi în situaţia asta.
Iartă-mă, n-am vrut să te învinovăţesc pe tine. Iartă-mă.
Doar că, atunci când eram mică,
totdeauna mi-am imaginat...
cum o să fie,
sau ce o să am când o să fiu mare.
Ştii, erau nişte chestii obişnuite.
Adică o casă, o familie, chestii de genul ăsta.
Nu că m-aş plânge de ceva.
Pentru că, ştii, am o pisică...
Am un apartament...
Am acces unic la telecomandă, ceea ce e foarte important.
Doar că...
n-am întâlnit pe nimeni cu care să pot râde, înţelegi?
Crezi în dragoste la prima vedere?
Nu, cred că nu. Eşti prea sensibil pentru asta.
Sau ai văzut vreodată o persoană,
şi să ştii că, dacă acea persoană te-ar cunoaşte...
ar da cu piciorul la modelul de persoană visat de ea...
şi şi ar da seama că tu eşti acel om...
cu care doreşte să-şi petreacă restul zilelor.
Te-ai îndrăgostit vreodată de cineva cu care nici n-ai discutat măcar?
Ai fost vreodată atât de singur, încât să discuţi cu o persoană în comă?
Bryan Lynch. Domnul Bryan Lynch,
sunaţi la Amber Lynch la 2617.
La revedere.
- Lucy! - Bună.
N-am ştiut că eşti aici.
- Bună. - Bună. Ai stat aici toată noaptea?
Eşti ca mine. Pot să dorm oriunde.
Şi crede-mă, ea n-a dormit.
Aşa, bunico!
- Deci, ce face Peter? - Bine, s-a mai colorat la faţă.
- A mai prins culoare în obraz. - Da.
Eu trebuie să plec, mă bucur că v-am revăzut.
- Spune-i. Haide, spune-i. - Da.
N-am apucat să sărbătorim Crăciunul, aşa că,
ne-am bucura dacă ai veni la noi.
Aş vrea... dar nu pot...
- Jack o să fie şi el. - Aşa e, nu l-ai cunoscut pe Jack.
- Nu, încă nu. - O să fie bucuros să te cunoască.
- Vii în seara asta? - Nu pot, trebuie să fiu la serviciu.
- Nu pot. - Scrie-ţi aici telefonul şi adresa.
- Midge o să te sune să stabiliţi exact. - Bine.
Şi o altă carte de vizită dacă te răzgândeşti.
Noi ne ocupăm de mobilier.
Cumpărăm mobilier de la persoane decedate.
Bine, gata, am luat-o.
- Atunci, la revedere. - Ne vedem mai târziu.
Pa.
- Doamnă, mă scuzaţi. - Ce mai e?
Iertaţi-mă, doamnă Callaghan. Astea sunt lucrurile soţului dumneavoastră.
- Nu e soţul meu! - Iertaţi-mă, ale logodnicului.
Iartă-mă, eşti logodnica lui Peter?
- Bine. - Dalton Clark.
Colegul lui Peter de la Lubel, Parker, Jacobs şi Fink.
- Trebuie să plec acum. - E un tip grozav.
A avut un an dificil. Cu accidentul de luna trecută şi restul.
- Accident? - Bineînţeles că a fost un accident.
N-a fost vina... V-a spus el că a fost vina mea?
Jucam baschet, înţelegi? Purtam un creion în buzunar!
- Sunt avocat, nu-i vina mea! - Bine.
- Isuse, el spune că... - O să fie bine.
- Şi ce mare scofală? - Ce mare scofală?
Jerry, ei cred că sunt viitoarea lor noră.
Şi bunica e bolnavă de inimă şi dacă-i spun adevărul,
o să fac infarct şi o să moară, şi o să o am pe conştiinţă.
Atunci, ce mai stai, du-te.
Şi când Peter o să iasă din comă,
familia o să fie aşa fericită, că o să uite că i-ai minţit.
Poate chiar or să-ţi mulţumească.
Doar muştar!
- Bine. Şi dacă nu mai iese din comă? - Atunci, cine o să mai ştie?
- Habar n-am. - Ascultă, Lucy.
Când mama a aflat că mă însor, i-au explodat intestinele.
- Dacă le spui acum... - Doamne Dumnezeule.
Ai putea la fel de bine s-o împuşti pe Bunica.
Hai, Mel.
Mel.
Ce naiba fac?
- Lucy! - Bună, Saul.
- Ai reuşit, nu? - Da.
- Cum te simţi. - Bine, bine.
Stai cu mine puţin. Nu vreau să fumez în casă.
- Încerc să le las. - Vrei şi tu una?
Asta-i bine. Uite, stai aici.
- Nu te deranjează, nu-i aşa? - Nu, sunt bine.
Ştiai că eu sunt naşul lui Peter?
Serios? Credeam că trebuie să fii catolic pentru asta.
- Ox a aranjat totul. - Aha.
A donat 50 scaune la salonul de bingo al preotului.
La catolici, naşul e ceva foarte important.
Practic eşti ca un membru al familiei.
Eşti norocos. E foarte important...
să ai o familie lângă tine în aceasta perioadă din an.
Părinţii tăi nu sunt cu tine?
Nu, mama a murit când eu eram mică...
şi, acum câţiva ani, tatăl meu s-a îmbolnăvit...
Şi ne-am mutat în Chicago ca să meargă la un institut de cercetări medicale.
Cercetări. Un termen medical pentru ceva scump, nu?
Da. Exact.
Am abandonat şcoala şi am început să lucrez la Metrou.
Şi, acum un an,
a hotărât că l-au cercetat destul, şi a murit.
Soţia mea a murit la 51 de ani, pe 9 Februarie.
Îmi pare rău.
- A fost o perioadă grea pentru mine. - Da.
Dar Ox m-a făcut să trec peste asta.
- Sunteţi prieteni buni? - Cei mai buni!
Lucy, cei din familia Callaghan,
m-au primit ca pe un membru al familiei lor.
Totdeauna le-am luat apărarea.
Şi eu o să fac la fel.
Socotesc că da.
Lucy? Ai reuşit să vii?
Bună, Saul. E grozav!
Voi doi, haideţi înăuntru. Elsie a făcut lichior de ouă.
- Îţi dau un sfat: bea doar suc. - Bine.
Ox, mamă, uite cine e aici. A venit Lucy!
- Bună, Mary. - O să fie ca de Crăciun.
- Veniţi, e frig afară. - Astea sunt pentru voi.
Mulţumim, draga, mea.
- Avem cea mai grozavă masă. - Miroase aşa de bine.
E aşa de frumos.
- Cel din dreapta e Peter. - E aşa de dulce!
- A da, veveriţele. - Poftiţi la lichior de ou.
- Mamă, unde eşti? - Servesc lichiorul.
Mă duc să-mi iau aparatul de pozat.
- Toată lumea, aproape de brad. - Poze de Crăciun.
- Lucy, haide. - Haide-ţi odată.
Nu vreau, eu...
Uite păsărica!
- Încă una, bunico, am clipit. - Ai noroc, eu am orbit.
- Îmi place. - Scuză-mă.
- Nu mai beau. - Aha.
Nu beau nici măcar mai puţin.
- Poate că ar trebui. - M-ai prins.
- Uite aici. - Eu le iau pe astea două.
- Ce-i aici? - Deschide-l.
- Ce e asta? - Întoarce-le.
- Perforate? Serios? - Da.
- Mulţumesc mult. - Luni o să mergem la Wallmart.
Nu-mi mulţumi. Eu ţi-aş fi luat o Barbie.
- Îţi place? - Alte cadouri?
- Am dat lovitura. - Bunico, asta e pentru tine.
- Un cadou. - "Pentru Ox de la Unchiul Al."
- Cine dracu' e Unchiul Al? - Unchiul Al din Buffalo.
- Îl ştii pe al Al, bunico? - Pentru Lucy de la Moşul.
Îl ştii pe Al? A venit aici în noaptea aceea...
Încă o dată ca-n vremurile de demult.
- Probabil încă vreo şapte cravate.
- Nu trebuia. - Ea le-a făcut.
Prieteni credincioşi, dragi nouă,
Ne vor fi aproape încă o dată.
- Ceasul de aur, îmi place. - Cândva, curând, vom fi împreună.
- Dragule, e atât de scump. - De la Louie. Încă o cravată.
- Dacă soarta permite... - Bunico, sunt grozave.
- Până se vor încurca de tot. - Ei.
- Cumva... - Atât de frumos.
- Serviţi-vă - Îl ştii pe unchiul Al, nu-i aşa?
- Da, da. - Un Crăciun fericit vă urez...
- Nu i-am luat niciodată nimic. - Avea o mică mustaţă.
- Era prietenul tatei, nu? - Da, da!
- Îl ştiu pe unchiul Ed. - Nu, unchiul Al.
Aţi sunat la Callaghan. Lăsaţi mesajul...
...şi te voi suna eu. Ciao.
Bună, sunt Ashley. Lisabona e nemaipomenită.
Dar îmi scurtez călătoria pentru că, m-am gândit bine şi...
La naiba, mă mărit cu tine.
- Jack! - Bună.
Jack, n-o trezi pe Lucy.
Cine e Lucy?
Lucy e logodnica lui Peter.
Ba nu e logodnica lui Peter.
- N-ai cunoscut-o? - Nu.
E grozavă. O s-o iubeşti.
Ştii ceva, cred că am să rămân peste noapte.
- Să nu-mi mănânci cerealele. - Sunt cerealele acelea speciale?
Ca ultima dată, când ai luat jucăria surpriză?
- Bună dimineaţa. - Doamne.
M-ai speriat.
- Scuze. - Bună dimineaţa, Jack.
Nu cred că ne-am cunoscut.
Probabil pentru că nu ne-am mai întâlnit.
Ar putea exista o legătură.
Taxiul meu. Trebuie să plec.
E foarte târziu, aşa că trebuie să plec.
Mi-a părut bine, Jack. Deci, la revedere.
- Lucy. - Bine, ştiu că...
- Hei. - Ce?
Bine-ai venit în familie.
Mulţumesc.
Pa.
Ne rugăm ca prezenţa binefăcătoare a Domnului...
să fie alături de cei bolnavi, şi de familiile lor.
În special pentru Jo-Jo Goreki, Peter Callaghan,
Craig Little şi Peggy Dunne.
Domnului să ne rugăm. Doamne...
Doamne, ascultă-ne rugăciunea.
Doamne, ne-ai spus să trăim ca o familie.
Deci, cine-i Lucy?
E logodnica fratelui tău.
Crezi că dacă Peter s-ar fi însurat,
n-ar fi anunţat în ziarul Tribune?
- Noi citim Sun Times. Amin. - Amin.
- Şi de ce s-a fofilat azi dimineaţă? - Are o slujbă.
Îmi place mai mult Slujba în latină.
E mai frumos când nu înţelegi ce spun.
- Ai luat proprietatea Borbeau? - Am luat-o.
- Dar pe Downey? - Luat-o.
- Himmelsein? - Da.
- Ai luat şi pe Van Allan? - Himmelstein a durat prea mult.
- Pentru numele lui Dumnezeu, Jack. - Nu mai înjura!
- Tu conduci afacerea acum. - Trebuie să discutăm anumite lucruri.
- Discutăm mai târziu, bine? - Discutăm acum, nu te poate ucide în biserică.
- Puteţi vorbi mai încet? - Vorbeşte frumos, amice, suntem în biserică.
- Deranjaţi slujba! - Şi cine te-a pus pe tine Papă?
- Ox! - Cum a ajuns Joe Kelly să fie lector?
- A luat marijuana. - Amin.
- Bună, Luce. - Bună, Lucy.
Bună, Lucy.
...mama ta de...
Scuzaţi-mă, locuiţi aici?
Dacă locuiesc aici? Blocul ăsta e al meu.
Grozav.
Atunci o ştii pe fata care locuieşte la 201.
Dacă o cunosc? E cea cu care ies în oraş.
Aha.
Foarte curat.
Pisicuţă...!?
Pisicuţă bogată...!?
Haide, e ora mesei.
Pis, pis...
Pisicuţo?
Mâncare.
Pis, pis, pis.
Vino aici.
Hai, drăguţo.
Unde eşti...
Îmi pare rău.
Frumoasă lovitură.
Să aduc nişte gheaţă. Scuză-mă. Nu aşteptam pe nimeni.
Cum ai intrat aici?
Păi... cu cheia?
Cheie? Aha, stai mult pe-aici?
Nu, ştii, hrănesc pisica.
Peter nu are nici o pisică.
Bună drăguţo! Fluffy!
Bună, Fluffy.
Trebuie să fii tare flămândă.
Răspunzi?
Nu, o să las robotul să răspundă.
Alo?
E pentru tine.
Alo.
Bine. Pa.
Erau de la spital. Au spus că se obişnuieşte ca...
prietenii şi familia să doneze sânge.
Să mergem împreună.
Ştii ceva? Ar fi bine să mergem cu camioneta ta.
Ba nu. Putem să luăm maşina lui Peter.
- Bine. - Ştii unde o parchează, nu?
Da.
Ne trebuie poza ta pentru invitaţii.
- A mea? - Nu, a ta împreună cu Peter.
- Nu prea sunt fotogenică. - Mă îndoiesc.
Acuma, vreau să staţi aici şi să beţi asta, altfel o să vă vină rău.
- Când ai început să te vezi cu Peter? - 17 Septembrie.
- Trei luni. Ce rapid. - Habar n-ai tu...
- Soră! - Sunt bine.
- Stai, n-am terminat cu tine! - Gata, gata.
La ce dracu îi trebuie televizor? Doar e în comă!
Ox, te poate auzi.
Atunci ia-i un radio.
- Poate ar vrea să-i cântăm. - Poate Lucy ştie care e melodia lui favorită.
- "Puff, dragonul magic." - "Dragon."
"Dragon."
Care din cei trei Stooges era favoritul lui Peter?
Curley.
Curley!
- Ăsta e favoritul tuturor! - Nu, mie-mi place Shemp.
- Îngheţata favorită. - Baskin-Robbins.
- Echipa favorită. - Chicago.
- Cubs sau White Sox? - Ce dracu se petrece?
De ce o întrebi astea?
Nu mă întreba pe mine, întreabă-l pe prietenul ei.
Nu e amuzant deloc.
- Nu, nu prietenul acesta. - E vorba de...
Joe Fusco.
Joe... Joe Jr.
Aşa e. Domnul Joe Fusco Jr.
A spus că e intim cu tine.
Da, şi tot el a inventat şi folia de aluminiu. Delirează.
Era foarte lucid când am discutat cu el.
Vai de mine.
- Bunico, eşti bine? - Vezi ce-ai făcut?
- Ce-am făcut? - Dacă ar vrea să dovedească, o poate dovedi.
Peter are doar un testicul.
- Nu se poate. - Se poate.
Acum o lună, a avut un accident...
Juca baschet, şi amicul lui avea un creion în buzunarul din spate.
Poate că...
Nu.
- Nu! - Cineva trebuie să se uite.
Nu te uita la mine.
- Nu. - Da, poate că...
Nu e...
Gata, eu sunt mama lui.
Mamă!
Să privim partea bună a lucrurilor.
Acum are mai mult loc în chiloţi.
Mamă!
- Cine e? - Ce se dă?
- Mi-ai tras ţeapă! - Cu ce?
- Întâlnirea noastră. - Ce întâlnire?
La spectacolul cu Ice Capades. A trebuit să mănânc biletul tău.
N-am spus niciodată că o să ies cu tine.
- Ba da, ai spus! - Nu, n-am spus!
- Spus, spus! - N-am spus, n-am spus!
- Cine e? - Sunt Saul.
- Dumnezeule. - Ce, vrei s-o faci cu doi?
N-o fac cu doi, nici măcar cu unul.
- Mă bat eu cu tipul. - Treci în şifonier.
- Nici o vorbă. - Drăguţi chiloţeii.
Mie-mi plac chiloţii boxer, dar o să-i încerc şi pe ăştia...
- Scuză-mă. - Eşti cu cineva?
- Nu. E doar televizorul. - Aha.
Vrei o cafea, un ceai, ceva?
Nu. Chiar nimic.
- Lucy, trebuie să-ţi spun ceva. - Ce?
Când ai stat noaptea aceea cu Peter, eu eram dincolo de uşă.
Ştiu care-i adevărul.
Iartă-mă, Saul. Ştii, eu... Am să le spun totul.
Nu le spune nimic.
Mai ştii când am spus că nu le-aş face nici un rău?
Da?
De când te-au cunoscut cred că l-ai adus înapoi pe Peter.
Dacă le spui adevărul, o să-l îndepărtezi din nou.
Au nevoie de tine, Lucy. Aşa cum tu ai nevoie de ei.
Ştiu că eşti o fată de treabă.
Şi ştiu că o să faci ce trebuie.
- Mulţumesc. - Da, aşa va fi.
Dar cum ai ştiut de chestia aia, cu Peter...
Peter, cu un singur...
Nici nu vreau să ştiu!
La revedere.
- Ce naiba faci? - Am alunecat.
Îmi probai pantofii?
Nu! Am căzut cu piciorul direct în pantoful tău.
- Cine e? - Eu sunt, Jack Callaghan.
- Nimeni nu mai utilizează telefonul?!... - Eu da.
Nu mă refer la numerele cu 89-89...
Cine ţi-a zis?
Bună, alte întrebări?
Nu, am un cadou de logodnă.
Nu trebuia să te deranjezi.
Nu m-am deranjat. E din partea familiei.
Aha.
E o mobilă. Vrei s-o aduc sus?
Saul a fost pe aici?
Ce-a fost asta?
- Pisica. - Ce pisică mare.
Cred că ar trebui să...,
...s-o duci, la apartamentul lui Peter.
- Nici nu ştii ce e. - Păi, ştii,
orice ar arăta mai bine în apartamentul lui Peter.
Ştii ceva? O să vin cu tine.
Cred că ai parcat prea aproape.
Da, e prea aproape de maşina din faţă.
Trebuie. Avem de descărcat mobila.
Eşti gata pentru surpriză?
E grozavă.
E aşa de grozavă.
- Îţi place? - Da.
Foarte rău. Ox ţi-a trimis balansoarul.
- Scuză-mă. - Nu-i nevoie. Eu l-am făcut.
- Ăsta? Nu te cred. - Şocant, nu-i aşa?
- Pot să stau în el? - Leagănă-te.
E perfect. Ar trebui să le faci în serie.
Ar fi cam dificil.
Da, pentru că lucrezi cu tatăl tău, nu?
Firma se numea "Callaghan şi Fii",
şi când Peter a plecat la Drept, s-a numit " Callaghan şi Fiul".
Dacă aş pleca şi eu, ar rămâne doar "Callaghan".
- Hai să deschidem uşile... - Nu, gata, gata.
Vezi?
Ce tehnică!
În felul ăsta, e o tehnică aparte.
Domnule, ce apartament?
Numărul 57G.
Dar, ştiţi, oaspeţii trebuiesc anunţaţi...
Sunt cu ea. O ajut.
- Şi? - N-o cunoaşteţi?
Nu.
Dar, sunt nou aici.
E logodnica lui Peter Callaghan, de la apartamentul 57G.
Aha, da.
M-ia spus despre ea, domnule. E groaznică.
Mie-mi spui.
Ai grijă.
Poate că ar trebui s-o înclinăm un pic.
Cred că s-a înţepenit.
Ce ce nu mă laşi un pic? O să încerc o şmecherie.
Care e şmecheria?
- Să împing cu putere. - Bine.
- Gata, împinge. - Am împins.
Acum vrei să te ajut?
- Da, un ajutor ar fi bun. - Bine.
Unu, doi, trei!
Canapeaua cred că va sta acolo.
Ia priviţi!
Idiotul m-a blocat aici.
Ţi-am spus să nu parchezi aşa aproape.
Ia vezi cât e ceasul.
E şase.
Pot să stea aici şi toată noaptea.
Toată noaptea, nu?
Noapte bună.
Mă laşi aici cu camionul?
Teoretic, da.
Pot să te conduc, dacă vrei.
Pentru ce?
Pentru protecţie.
Nu, e în regulă.
Pentru mine. Nu vreau să rămân singur.
Ăsta e Chicago.
Pari să te fi congelat.
Probabil pentru că m-am congelat.
- Dar tu? - Geaca e cu două feţe.
- Acum o port cu faţa mai călduroasă. - Înţeleg!
Ai nevoie de o haină mai bună.
Poftim? A fost a tatălui meu.
Atunci probabil că îi e frig acum.
S-a stins.
- Iartă-mă. - Nu eşti tu de vină.
A murit anul trecut.
Pe mama, nici nu mi-o mai amintesc...
Cum era tatăl tău?
Semăna mult cu mine. Brunet, cu pieptul plat.
Ce îţi aminteşti cel mai bine?
Am înţeles.
Îi plăceau hărţile.
Trăiesc pe hărţi. Maşina mea e plină de ele.
Auzeam la televizor de un loc,
deschideam harta, şi vedeam unde este.
Stabileam ruta, cum să ajungem acolo.
Dacă ar fi un loc unde vrei să ajungi...
- Florenţa. - Italia, deci.
Încă n-am făcut livrări în Florenţa, dar am auzit că e frumos.
- Da. - Pun pariu că n-ai ajuns acolo.
Nu prea există metrou până în Florenţa, aşa că...
Dar am paşaportul.
- Paşaportul meu. - Ai paşaportul tău!
- Aşa e! - La tine?
Da, ştii, în caz că trebuie să plec numaidecât din ţară,
...trebuie să ai... Aşa e, e grozav. Ai dreptate.
Nu eşti deloc fotogenică.
Glumeam. N-ai nici o viză înăuntru.
Da, nu am plecat încă nicăieri.
Dar, ştii, plănuiesc o călătorie la Florenţa, în curând,
aşa că, ştii, o să plec.
O să-l faci tare mândru pe tatăl tău.
Da.
Într-o anume măsură, ştii,
îmi aminteşti puţin de el.
Înţeleg, era un tip stilat, un adevărat gentleman.
- Un om muncitor, care... - Tocmai ai călcat într-un caca de câine.
Acum eşti tare stilat, să ştii.
Mai spune-mi. Unde ai crescut?
Te-ai transformat într-un guraliv în seara asta.
De fapt mi-a îngheţat faţa,
şi dacă vorbesc mă încălzesc.
Mulţumesc, m-am simţit bine.
Aici e alunecos. Haide.
Am ajuns până aici. Te duc şi restul de drum.
Ai grijă, e gheaţă pe jos.
Te duci mâine să-l vezi pe Peter?
- Gata... - Mă tragi şi pe mine!
- E în regulă. Nu-i rău. - Gata?
- Gata? Bine. - Da.
- Eşti bine? - Da.
- Cred că am scăpat. - Da?
- Pe aici? Bine. - Pe aici.
- Ce-a fost asta?
Au fost pantalonii, sau muşchii mei?
Dă-mi mâna.
Mai ai, pe sus pe la tine, vreo pereche de pantaloni?
Dacă îţi vin pantalonii mei, mă sinucid!
- Nu trebuie să mergi după mine. - Nu, blochezi vântul.
Aştept până intri.
Noapte bună.
Deci, ne mai vedem când ne-om vedea?
Da.
Gata, Lucy, ori el, ori eu.
El.
Nu trebuie să răspunzi pe loc.
Am o aventură. Îl plac pe Jack.
- Care Jack? - Fratele lui Peter.
- Şi? - Şi crede că sunt logodită.
- Cu cine? - Cu Peter.
Lucy, n-am timp de aşa ceva.
Nu, nu. Spune-mi ce să fac.
- Spune adevărul. - Dacă-i spun lui Jack că am minţit,
n-o să-mi mai vorbească niciodată.
Şi Ox, şi Midge, şi Mary, şi Saul...
Saul? Care Saul?
Vecinul de alături.
Şi, ştii ceva? De fapt, el ştie.
Lucy, te naşti într-o familie.
Nu te înrolezi în una, ca la infanteria marină.
Trebuie să-mi spui ce să fac.
Scoate-l din priză.
- Eşti bolnav. - Sunt bolnav?
Înşeli o legumă.
Etalez pe faţă.
Te arunci? Nu te arunci.
Merge cu o pereche.
Impunător. Foarte înfumurat.
Am full. N-ai noroc la cărţi.
Dar ai în dragoste.
Mi-amintesc că, prin a cincea sau a şasea,
când aveam mare noroc la poker,
mă duceam acasă, cu banii de prânz?
Cunosc cu ochii închişi biroul directorului.
Mereu îmi spunea:
"De ce nu eşti şi tu ca fratele tău Peter?"
Ştii ceva, n-aveam nici o problemă cu asta.
Pentru că eram mândru de tine.
Şi nu eram invidios pe tine pentru ce aveai.
Până acum.
Tai eu cărţile. Cartea mare o ia pe Lucy.
Bine, din trei încercări.
Şi, Lucy, aţi hotărât unde mergeţi în luna de miere?
Eu am fost în Cuba.
Ricky Ricardo era cubanez.
- Nu-i aşa că Peter arată mai bine azi? - Băiatul meu.
- Trebuia să se facă actor. - E înalt.
Toţi oamenii celebri sunt înalţi.
Lucy, poţi să-mi găseşti o fată drăguţă pentru Jack?
- Mamă, fii serioasă. - Păi, aş putea să...
Nu ştiu care e genul lui Jack...
Îmi plac blondele. Durdulii.
- Alan Ladd nu era înalt. - Marshal Dillon avea doi metri.
Dar cu toţii ştim care e genul lui Lucy.
Piureul ăsta e tare cremos.
Ţie îţi plac brunetele.
Niciodată n-am putut face o friptură rumenită.
Ai nevoie de carne ca lumea.
Argentina are carne bună. Carne şi nazişti.
John Wayne era înalt.
Dustin Hoffman avea 1,70 m.
Ai vrea să-l vezi pe Dustin Hoffman jucând în Alamo?
- Piureul ăsta e aşa cremos. - Spania are carne bună.
- Mary i-a zdrobit. - Cesar Romero era înalt.
Cesar Romero nu era spaniol.
N-am spus că Cesar Romero era spaniol.
- Dar ce-ai spus? - Am spus că Cesar Romero era înalt.
- Ştim toţi că era înalt. - Păi, asta am spus şi eu.
Cesar Romero e înalt. Doar asta am spus.
Dacă vrei să afli ceva istorie, nu mă suna pe mine.
Dacă eşti liberă de Anul Nou, am vrea să vii la noi.
Mulţumesc foarte mult. M-am distrat grozav.
- Şi noi de-asemeni. - Mulţumesc. La revedere.
- La revedere. - Noapte bună.
Ia priviţi. Sunteţi chiar sub vâsc.
- Atunci, sărut-o. - Da.
- E doar un vâsc. - E tradiţie. E Crăciunul.
Haide, prostule. Sărut-o.
- Aşa. - La revedere.
- Noapte bună. - La revedere.
- Noapte bună. - Haide, Mary, trebuie să spălăm vasele.
Ca de obicei.
- O fisă, vă rog. - Mary! Ce căutaţi aici?
Vreţi să intraţi înăuntru?
- Se poate? - Bineînţeles.
Schimbă-mă, te rog.
- Bună. - Cine sunt?
- Eu sunt Mary. Ea e Beth. - Bună.
Mary este...
Lucy se mărită cu fratele meu, Peter.
Poftim? Lucy, te măriţi?
Nu e încă oficial.
E încă prematur să afirm ceva, aşa că...
- Trenul tău. - Trenul. Bine. Ne vedem mai târziu.
Mulţumesc că aţi venit. Mi-a făcut plăcere, Beth.
- Fato, eşti însărcinată? - Da, sunt însărcinată, Celeste.
Lucy, nu mi-ai spus nimic! Nici un detaliu...
- Ce se întâmplă? - Bine, Celeste.
Celeste, trebuie să faci sex ca să fii însărcinată.
Dar credeam că eşti logodită.
Ne păstrăm pentru după.
Vă păstraţi?
Peter? Bună, sunt Ashley.
Robotul ăsta funcţionează?
M-am întors în Chicago, şi m-am mirat că nu m-ai sunat.
Aş vrea o veste de la tine, şi vreau să-mi văd pisica.
Sună-mă.
Ajunul n-a mai fost la fel...
de când a murit Guy Lombardo.
Îmi plăcea sunetul de clarinet.
Acum, nimeni nu mai cântă la clarinet.
Guy Lombardo nu cânta la clarinet.
N-am spus că cânta la clarinet.
- Ştii, Benny Goodman, - Ei, tată.
- putea să cânte la o acadea. - Am pus mâna pe proprietatea Van Allan.
- Bravo! - Felicitări.
- Bravo. - Ascultaţi aici.
Lucy e însărcinată.
Cum ai aflat? Cum adică e însărcinată?
- De unde ai aflat? - Aşa spune Beth.
- Am aflat de la ea de la serviciu. - Jack, tu ştiai ceva?
Du-te la tine în cameră.
- Cine e? - Joe Jr.
Nu sunt acasă.
Cunosc şmecheria.
Bătrânul meu mai are un set de chei.
Asta e ceva ilegal, Joey.
Le-am cerut să mi le dea...
din cele care se depun la cimitirul eroilor din Arlington.
Sunt frumoase.
Dar nu pot sa le accept.
Aş putea să mă mut la tine. Tata ţi-ar mai scădea din chirie.
Mai am de trăit şase luni.
Încerci doar să mă faci să mă simt mai bine.
- E vorba de celălalt tip, nu? - Ce vrei să spui?
Am văzut cum îl priveai.
Cum îl priveam?
Ca şi când ţi-ai vedea prima ta maşină sport.
Poftim, ia-le. Poţi să le depui la mormântul meu.
Mulţumesc.
Porţi sutienul cel negru?
Îmi place lenjeria neagră.
- Jack. - Ce cauţi aici?
- De duci la o petrecere. - Da, prietena mea Celeste dă o petrecere.
Te duc cu maşina.
Nu e departe, mulţumesc.
Nu, haide.
Bine, dar să ştii că nu e departe.
Am cărat multe lucruri cu camionul ăsta.
- Şi, te simţi bine? - De ce să nu mă simt bine?
- Te porţi foarte ciudat. - Nu, deloc.
- Ba da. - Nu mă port ciudat.
- Şi, cu Peter? - Ce-i cu Peter?
Peter o să aibă o grămadă pe cap când se va trezi.
- Lucy! Ce mai faci? - Bună!
Haide, intră. A venit Lucy cu logodnicul ei!
- Lucy! Ce mai faci? - Jerry, îl ştii pe Peter, nu?
Da, bună. Cindy, ia-i haina.
- Peter? - Trebuie să vorbim.
Arată bine, să ştii.
Nu e Peter. E Jack.
- Şi, cine e Jack? - E fratele lui Peter.
- Peter e tipul aflat în comă. - Da.
- Şi atunci, de ce ai venit cu Jack? - Nu l-am adus pe Jack.
M-a condus până aici.
- Deci Jack e logodnicul? - Nu, Peter.
- Peter nici nu ştie că exişti. - Ştiu asta.
- Deci Jack e de fapt Peter? - Da.
- Lucy... - Da?
Pentru chestiile astea există doctori, să ştii.
Scuză-mă. E forte condimentată.
- Mulţumesc, Doamne. - N-ar trebui să mai consumi.
- De ce? - Nu-i face bine copilului.
- Aşteaptă un pic. - E foarte frig. Atenţie.
Seara asta n-a fost deloc strălucită.
Şi eu am vreo vină?
Nu. Poţi să mergi mai încet?
Ascultă. E o neînţelegere.
- Şi chestia cu Joe Jr... - Poftim?
- Nu-i nimic. - Nu începe cu "nu-i nimic"!
Ce chestie cu Joe Jr.?
- Chestia cu aplecatul. - "Chestia cu aplecatul"?
- Exact. - Bine.
Ce vrei să spui cu "chestia cu aplecatul"?
- Pentru că mi-a dăruit flori? - Şi apoi te-ai aplecat spre el.
- M-am aplecat spre el. - Da.
Cum anume m-am aplecat spre el?
- Cum te-ai aplecat spre el? - Da.
E altfel decât o îmbrăţişare.
Îmbrăţişarea e altceva.
Îmbrăţişarea se face doar cu braţele,
iar aplecarea implică tot corpul.
Aplecarea implică dorinţă...
şi acceptare.
Aplecarea...
Ei, Luce.
Tipul te deranjează?
Nu, nu.
Eşti sigură? Îmi pare că se apleacă spre tine.
Mulţumesc. Vezi?
Dacă ai nevoie de mine, sunt acolo.
Bine, mulţumesc.
Ştiu karate.
Bine. Cum rămâne cu cealaltă chestie?
Care chestie? Cealaltă neînţelegere?
De ce ai crezut că sunt însărcinată?
Mary a spus că a auzit asta.
- Şi ai crezut-o? - N-am nici un motiv să n-o cred.
Deci singurul motiv pentru care fratele tău m-ar lua de nevastă...
...e că sunt însărcinată, nu? Nu, nu.
Noapte bună.
De fapt, nu cred că eşti genul lui Peter.
Da, Jack? Şi al cui tip crezi că sunt?
- Mulţumesc. - E o idee bună, tu şi cu Peter.
Doar că nu e ceva evident pentru toată lumea.
Jack, ştii ceva? Am avut un Crăciun tare amărât.
Şi tocmai mi-ai stricat şi Anul Nou.
Dacă mai treci şi de Paşte, ai putea să-mi dai şi foc la casă.
Lucy, fii serioasă.
- Ce vrei de la mine, Jack? - Vreau să nu fii nefericită.
Eşti vreun aducător de fericire, Jack? Tu eşti fericit?
Pentru că nu-mi amintesc să te fi văzut discutând cu tatăl tău.
Vrei să ieşi din afacere, nu-i aşa,
sau e doar o problemă de comunicare?
Ce ştii tu despre familia mea?
Dacă ai stat o săptămână cu ei, nu înseamnă că eşti expertă.
Tu ai stat o viaţă cu ei, şi nu eşti expert.
Ştii, fericirea familiei e o chestie tare complicată.
Tatăl tău ar fi fericit să te ştie într-o tonetă de bilete,
visând vacanţe pe care n-o să le ai?
Nu. Ai dreptate.
Dar nu ştii ce înseamnă să fii singur.
Păi, îl ai pe Peter.
N-am pe nimeni.
La mulţi ani!
Noapte bună.
Ox, m-au chemat de urgenţă aici. Ce s-a întâmplat?
S-a trezit.
Ce fericit o să fie când o să te vadă.
Da.
Peter?
Familia ta e aici, Peter.
Tu cine eşti?
Dumnezeule.
Are amnezie.
Amnezia e o stare de pierdere a memoriei...
e locală şi întâmplătoare,
limitată la anumite lucruri.
- Amnezie selectivă? - Exactă.
Trebuie să vă spun ceva important.
- N-am fost niciodată... - Însărcinată?
- Poftim? - Ştim, ne-a spus Jack.
- Jack. - Până la urmă ai reuşit, nu?
- Mă bucur că eşti aici. - Domnule doctor? S-a trezit din nou.
Gata, să mergem.
Jack, mă bucur că eşti aici.
- Saul! - Ascultă, lasă-mă pe mine.
Sunt prea bătrân ca să mă omoare dacă le spun.
- O să mă ocup eu, bine? - Bine.
- Şi o s-o fac chiar acum. - Bine.
Sunt în spatele tău.
- Cum te simţi, campionule? - Nu prea ştiu.
- Bună. - Pe ea o ţii minte, nu?
- Ar trebui? - Priveşte cu atenţie.
Îmi pare familiară. De ce?
- Cred că îşi revine. - Aşa cred.
Ce să-mi revină? Spune-mi, ce?
- Ai amnezie. - Chiar am?
Peter, eşti logodit.
- Cu cine? - Cu Lucy.
Lucy? Cine e Lucy?
- Nu-ţi aminteşti, nu-i aşa? - Scuzaţi-mă.
- Ţi-am adus nişte jeleu. - Îmi place jeleul?
Pentru seara asta, ajunge.
- Să mergem acasă. - Rezistă pe poziţii.
- Noapte bună, dragă. - Noapte bună, mamă.
- Ce bine-mi pare că te-am văzut! - Mamă!
- Arată aşa bine, nu? - O să scape.
Cred că arată grozav.
- O să mai venim. - Jack, vino şi tu acasă.
- Saul, unde ai fost? - Ce, n-am voie la baie?
- Saul! - Mă ocup eu. O să le spun.
Când? Când? La nunta de argint?
- Lucy, o să le spun! - Să le spui!
O să le spun!
A, B, C, D, E, F, G
Jack, ai fost grozav săptămâna asta.
Da, când te-am acuzat că îi minţi pe toţi.
Sau când am spus că ai o relaţie cu Joe Jr.
Sau când am crezut că eşti însărcinată, şi am spus asta prietenilor tăi.
Ai avut o săptămână tare ocupată, nu?
Ascultă, Jack...
De mâine...
lucrurile vor fi diferite.
Da.
Vroiam să-ţi spun că mi-ai devenit,
un foarte bun prieten.
Bine.
Un bun prieten. Lucy!
Da?
Am glumit când am zis de tine şi de Peter.
Cred că sunteţi un cuplu grozav,
şi mă bucur că nu mai eşti singură.
- La revedere. - Pa.
Jack, tu eşti?
Bună, tată.
- Ţi-am adus gogoşi. - M-ai salvat.
Maică-ta mă pune să mănânc numai brioşe fără colesterol.
Au gust de rumeguş.
- Ai recuperat? - N-am citit rubricile funerare de o săptămână.
Am pierdut multe ocazii după Crăciun.
A fost o săptămână dificilă, nu?
Viaţa e o pacoste, îţi spun eu. Ştiai asta?
Munceşti ca să-ţi ţii familia, şi pentru o clipă,
toate sunt bune.
Toţi sunt bine. Fericiţi.
În acea clipă, ai parte de pace.
Tată, acum nu e acea clipă.
Ce vrei să spui?
Ştii balansoarul acela pe care l-am făcut bunicii?
Da, e atât de frumos, că îi e milă să stea în el.
Acum două luni, am vândut trei, cât ai clipi din ochi.
Am vândut trei mese de sufragerie. Mai am comandă de şase.
E o afacere alternativă bună.
Nu e o afacere alternativă. E... o afacere bună.
Stai puţin. Nu vrei afacerea mea?
Nu o vreau.
- De când te gândeşti la asta? - De mult timp.
De ce nu mi-ai spus mai din vreme?
Aş fi putut s-o vând lui Eddy la preţ dublu.
Puteam s-o duc pe maică-ta în croaziera pe care şi-o dorea.
Nu eşti supărat pe mine?
Eşti nebun?
Eşti nebun! Veri să faci balansoare.
Doamna Fletcher s-a dus până la urmă, nu?
Numai sufrageria ei face vreo 40 de mii.
Băieţii lui McMurphy se bagă înainte să moară omul.
- Asta e problema lor, sunt prea băgăreţi. - Foarte băgăreţi.
- O să-i sunăm săptămâna viitoare. - To o să-i suni.
Aşa e. Eu o să-i sun.
- Îmi dai şi mie o gogoaşă? - Scuză-mă.
22, 10, 40. Cifrul de la seif.
- Data naşterii: 11 martie 1959. - Trebuie să ţi-o aminteşti pe Lucy.
Numărul de asigurări sociale: 144-60-6894.
O iubeşti. Doar că... nu ţi-o aminteşti.
Media 3,73, Universitatea Northwestern.
- Pot vorbi cu Peter singur? - Totul e în regulă, Saul?
- Şef de promoţie, 1981. - Vreau să vorbesc cu finul meu.
- Stai să-ţi iau asta. - Mulţumesc, mamă.
- Ne vedem mai târziu, dragule. - Eşti sigur, Saul?
- Desigur. - La revedere, fiule.
Peter, te ştiu de când erai mic.
Am participat la toate evenimentele, de la grădiniţă
şi până ai descoperit că-ţi creşte păr la cocoşel.
Ai avut parte de o bună educaţie.
Eşti popular printre prietenii tăi. Ai o viaţă frumoasă.
Şi toţi ştiu că eşti un tip arătos.
Dar, Peter, eşti un fraier.
- Poftim? - Sunt naşul tău.
Te iubesc, ca şi când ai fi băiatul meu.
Dar e adevărat că... eşti un fraier.
Există şi vreo concluzie?
Lucy.
Peter, trebuie să ştii ceva despre ea.
Vezi tu...
Ştii,
nu e doar logodnica ta, e îngerul tău păzitor.
Peter, ţi-a salvat viaţa!
Azi va veni să te vadă, şi vreau să-ţi faci un serviciu.
Vreau s-o priveşti în ochi, şi s-o asculţi cu inima unui bărbat...
căruia i s-a mai dat o şansă în viaţă.
În două minute, dacă nu o iubeşti,
spune-i că vrei să te desparţi, şi reîntoarce-te la prostia ta.
Dar, dacă în cele 2 minute, ai văzut ce vedem cu toţii,
o s-o ceri de nevastă pentru a doua oară...
şi s-o iei înainte să poată să scape.
Până să apară, gândeşte-te...
la ce ţi-a spus un prost bătrân.
E bine?
Dacă eram cu 40 de ani mai tânăr, o luam eu de nevastă.
Dacă şi-ar converti religia. Am glumit.
A, ştiu!
- Lucy! - Bună.
Bună.
Am venit să-ţi aduc lucrurile.
Vrei un sandviş?
Nu, mulţumesc. Vrei ceva?
Aş vrea să am hainele mele pe mine.
Îmi place pardesiul tău, cel albastru.
- La două rânduri? - Da.
- Acela îmi place şi mie. - Serios?
Da.
Te rog, stai aici.
Am văzut o poză cu tine, când ai salvat cele trei veveriţe.
Ele nu sună, şi nu-mi scriu.
Asta a fost demult.
Ca adulţi, nu prea mai facem fapte eroice, nu?
Asta-i sigur. Dar tu faci!
Să sar în faţa trenului nu e ceva obişnuit pentru mine.
Nu cred că am făcut ceva eroic în toată viaţa mea.
- Am fugărit un hoţ de buzunare odată. - Tot e ceva.
L-am convins să-mi dea poşeta.
Mulţi bărbaţi, de la început nici nu l-ar fi urmărit.
Lucrez la Metrou, şi ştiu.
Cedezi locul tău în metrou în fiecare zi.
Asta nu e ceva eroic.
Este pentru cei care primesc locul.
Şi în fiecare zi îmi dădeai ceva la care să mă gândesc.
Ştii, îmi aminteşti de cineva.
Probabil de tine.
Mulţumesc.
Doamnă! Scuzaţi-mă...!
Ce apartament?
- Eşti nou. - Da, doamnă. Ce apartament?
Merg la apartamentul lui Peter Callaghan.
Numele dumneavoastră?!...
Ashley Bartlett Bacon. Sunt logodnica lui Peter.
Nu sunteţi logodnica lui.
Ce?
Ei, arăţi bine azi!
Mă mută la etajul doi.
Grozav. Te superi dacă conduc eu?
Nici o problemă, ne vedem la lift.
Ia de aici. E ceva de contrabandă.
Ciocolată cu unt de arahide. Mulţumesc.
- Lucy e nemaipomenită, nu? - Da.
- Ne-am logodit. - Da, am auzit.
Acum îmi amintesc.
Totul e mai bine. Toate sunt mai frumoase.
Până şi ciocolata cu unt de arahide pare mai bună.
Bine. E de mentă.
Nu contează. Am renăscut.
M-aş confesa către tine, dacă ai fi preot.
Nu te confesa. Încerc să fiu optimist. Mănâncă-ţi doar îngheţata.
Nici nu ştiu ce cadou v-a trimis secretara mea de Crăciun.
Un coş de fructe. Nu vreau să mă amestec...
- N-am fost vreodată credincios unei femei. - Am să plec.
Mai ştii veveriţele alea?
Nu începe cu alea.
Întâi le-am dărâmat din cuibul lor lovindu-le cu o piatră...
- Peter. - Apoi le-am salvat.
I-ai spus asta şi lui Lucy?
Asta a fost demult. Cu Lucy, încep de la început...
Ea e...
Aş spune că îţi place imediat ce o vezi.
Te face să nu mai ştii dacă s-o îmbrăţişezi sau să te lupţi cu ea.
S-ar duce până în Europa doar ca să aibă o ştampilă pe paşaport.
Nu ştiu dacă asta e ceva normal...
sau dacă e doar ceva exagerat.
Nu, asta nu.
Dar trebuie să fie ceva special cu ea. Trebuie.
Şi aş vrea să-mi petrec restul zilelor cu ea, să aflu de ce.
Nu trebuie să aflu astăzi, sau mâine,
nici într-un an, sau zece ani.
Nu trebuie să am toate răspunsurile...
Poate că într-o zi o să am un indiciu,
dar nu pot face un legământ pe viaţă.
Are vreun sens chestia asta?
Nu prea, dar ai avut o lovitură la cap.
Pantofii mei.
Bună.
- Ce au spus? - Cine?
Familia Callaghan. Sunt înăuntru?
Tocmai au plecat.
- Ce reacţie au avut? - Nu le-am spus încă.
Ce vrei să spui... Saul?
- Dar cu Peter? - Nici lui nu i-am spus.
- Poftim? Saul, ai spus că te ocupi. - Mă ocup.
- Aşa te ocupi? - Aşa mă ocup.
- Saul? - Ce e?
- Eşti concediat. - Poftim?
- Scuze. - Iertaţi-mă.
- Două, vă rog. - Patru, vă rog.
- Mulţumesc. - N-ai pentru ce.
- Ashley! - Ticălosule!
Te-ai logodit?
Să-ţi mai amintesc că m-ai cerut de nevastă?
Ai spus că nu. Ne-am despărţit.
Nu, eram confuză. Am revenit.
- Te-ai mutat în Portugalia. - Dar... nu m-am gândit că o să...
o iei pe prima fufă care-ţi iese în cale.
- Lucy nu e o fufă. - Lucy?
- Lucy ...şi mai cum? - Nu-mi amintesc.
Mincinosule!
Nu-mi amintesc s-o fi cerut. Eram în comă. Amnezic.
Amnezic? Da, asta e bună.
Bine, fie! Îmi vreau lucrurile înapoi.
Bine. Atunci vreau şi eu lucrurile mele înapoi.
- Ce lucruri? - Nasul tău.
- Nu-mi poţi lua nasul înapoi. - Am plătit pentru el.
Atunci, ia de aici. Ai plătit şi pentru ei.
Pe ăştia păstrează-i. Sunt un nou om, Ashley.
Atunci, du-te şi ia-o de nevastă.
Ţine-o tot aşa, Peter.
Ţinteşti şi mai sus!
- Da! - Aşa e, amice.
Doctorul vine imediat.
- Lucy, l-au mutat. - L-au mutat?
- Vino cu mine. - Unde?
Jos.
- Lucy. - Ce.
- Lucy. - Bună, Peter.
- Bună. - Ce bine arăţi.
Chiar mă simt.
Când înfruntă moartea, un bărbat se priveşte pe sine.
Iar la mine, nu mi-a plăcut ce-am văzut.
Un tip care are abonament la Chicago Bulls,
un portofoliu de investiţii,
un apartament în Rue du Faubourg, Saint Honore.
- Unde? - În Paris.
Dar am văzut şi un bărbat care nu are vreun sprijin.
Nimeni cu care să poată avea un copil.
Tu ai fost acolo când am avut mai mare nevoie.
Mi-ai dăruit o a doua şansă în viaţă.
A trebuit să intru în comă ca să mă pot trezi.
Familia mea te iubeşte. Poate şi eu te voi iubi.
Lucy Eleanor Moderatz, vrei să te măriţi cu mine?
Wanda? Wanda? Ai păţit ceva?
Wanda?
Părul tău e foarte voluminos în seara asta.
Mulţumesc. Îmi place parfumul tău.
Se numeşte "Parizianul". E din Franţa.
- Frumos. - Ce mai faci?
Te întâlneşti cu Lucy?
Da.
E cea mai mişto gagică din clădire.
Dar tu eşti cea mai mişto gagică de pe etajul trei.
- Joe Jr.! - Phyllis!
Nu? Celălalt?
Ăsta?
Nu vreau nici o floare, nu port lenjerie neagră,
şi nu vreau să mă mut cu tine, Joe...
Jack.
N-am flori, dar nu m-ar deranja să văd lenjeria ta neagră,
dar, date fiind circumstanţele, nu ne putem muta împreună.
Credeam că e Joe Jr.
Mereu cred asta.
- Vrei să intri? - Da.
- Da? - Da.
Asta e...
rochia de mireasă, nu?
Rochia de mireasă.
Merge şi ca eşarfă.
Da.
Vroiam să-ţi dau ceva, înainte să curgă celelalte cadouri.
Am cărat nişte mobilă în Mica Italie. Am văzut-o în vitrină...
Florenţa.
Mulţumesc. E foarte frumoasă.
Vroiam să-ţi spun că Peter...
e un tip norocos.
Mulţumesc.
Trebuia să spun asta, pentru că o să-mi fii cumnată.
Atunci, cred că o să ne vedem tot timpul.
- Mai bine aş pleca. - Da.
Jack!
Da?
Îmi poţi da un motiv pentru care...
n-ar trebui să mă mărit cu fratele tău?
Nu pot.
- Ce e asta? - E o invitaţie de nuntă.
E invitaţia la nunta ta!
Şi?
Cu cine ne mărităm?
Jerry, cu Peter Callaghan.
Cu tipul în comă? Eşti nebună?
Da, Jerry, sunt nebună.
În fiecare zi stau într-o boxă, ca un viţel.
Lucrez în fiecare zi. Acasă mă duc la o pisică.
Şi acum, un bărbat frumos şi bogat m-a cerut, şi am spus DA.
Bine. Asta mă face să par foarte nebună.
Nunta e mâine, Lucy.
Ştiu asta, Jerry. Aş fi vrut să fie ieri, să ştii.
Ştii de ce? Pentru că azi aş fi fost în luna de miere,
aş fi avut o ştampilă în paşaport,
şi ar scrie Italia pe ea!
Şi cu celălalt tip?
Nu m-a vrut.
- Poate a uitat. - O femeie nu uită de ziua nunţii.
Poate se circulă greu pe stradă.
Arăt cumva ridicol?
- Nu, arăţi bine. - Bine, bine.
- Ai inelele? - Da, le am.
Care e problema ta, Jack?
Eşti nasol.
Eu, sau ambientul?
E o adevărată adunătură.
Ce-ţi trebuie?
Iat-o că vine.
E doar puţin nervoasă.
Nu glumeşti.
E încântătoare.
Dragi invitaţi, ne-am adunat aici, astăzi...
Obiectez.
N-am ajuns încă la partea aceea.
Şi eu trebuie să obiectez.
- Şi tu? - Eu... mă gândesc!
Ce mama dracului se întâmplă?
Îl iubesc pe fiul tău.
Ştiu asta.
Nu pe acesta. Pe celălalt!
Jack, ce dracu ai făcut?
El n-a făcut nimic.
Eu sunt de vină. Doar eu.
Elsie, cum te simţi? Te simţi bine?
Mai ţineţi minte ziua aceea când eram la spital?
Bineînţeles că da. Ei bine, atunci m-am cam pierdut.
I-am salvat viaţa lui Peter, scoţându-l de pe şine.
Dar când am ajuns la spital, nu m-au lăsat să-l văd.
Şi, cineva i-a spus doctorului că eram logodnica lui.
Doar că, nu era adevărat.
N-am fost logodită cu Peter.
Şi, de ce nu ai spus nimic?
Pentru că n-am ştiut cum să vă spun.
Nici măcar nu ne-am cunoscut până în acea zi.
Când am ajuns la spital, totul s-a petrecut atât de repede,
şi n-am putut să vă spun adevărul.
Şi apoi, n-am putut să vă spun, pentru că...
Adevărul e că m-am îndrăgostit de tine.
Te-ai îndrăgostit de mine?
Nu. Adică ba da. De voi toţi.
Acum o clipă eram singură... şi apoi am devenit...
o logodnică, o fiică,
o nepoată, o soră...
şi un prieten.
Poate că ţi-am salvat viaţa, atunci, pe şine...
Dar ştii, de fapt, tu m-ai salvat pe mine.
M-ai lăsat să devin o parte a familiei tale,
şi n-am mai simţit aşa ceva de mult timp.
Şi nu vroiam să scap această ocazie.
Deşi ştiam că va dura puţin, vă voi iubi mereu.
Îmi pare foarte rău.
Şi îmi pare tare rău pentru covorul tău.
Care covor?
Peter Callaghan e logodit cu mine!
- Mă opun acestei căsătorii! - Treci la coadă!
Iar eu obiectez la obiecţia ta.
- Cine mai e şi ăsta? - Soţul lui Ashley.
Ai cerut în căsătorie o femeie măritată?
Da. Iar eu eram în comă când fratele meu...
...mi-a distrus logodna!
- Peter, cum poţi face asta? - Mi-ai promis.
Ne era mai bine despărţiţi.
Ia staţi puţin.
Ei, Luce, vroiam să-ţi spun că,
îmi pare rău pentru tine şi tipul ăla.
Şi că, acum...
trebuie să asculţi copilul din tine,
să-ţi explorezi latura feminină,
şi să nu începi să mănânci dulciuri şi prăjiturele,
că o să te umfli ca mătuşa mea Roberta.
Şi,. ...meritai ceva mai bun decât atât.
Şi, cum mai merg treburile cu Miss Etajul Trei?
M-a...
Joey. Joey.
- Ai ceva prăjiturele? - Nu.
Ştii ceva? Poate probezi nişte pantofi de-ai mei.
- Bine. - E în regulă.
- Ultima zi? - Da.
- O să-mi lipseşti. - Tu o să-mi lipseşti.
- O să ne mai revedem. - Fii sigură.
- Desigur. - Bine?
- Bine. - La revedere.
Lucy.
Trebuie să te întreb ceva.
Pune-te în genunchi. E mai romantic.
O cere! Lasă-l acum.
Îl las.
Pot să intru?
Nu pot.
Nu fără fisă.
Tocmai ce-a pus fisa înăuntru!
Zău? N-am observat!
Te măriţi cu mine?
Da.
Te iubesc.
Şi eu te iubesc înapoi.
Ce frumos e.
Sunt aşa fericită.
Plănuisem să mă mărit cu Peter, dar l-am luat pe Jack.
Slavă Domnului că tata avea dreptate.
Viaţa nu iese niciodată cum o plănuieşti.
Dar Jack mi-a dăruit cadoul perfect:
o ştampilă în paşaport.
M-a dus la Florenţa în luna de miere.
Aţi putea spune că mi-a dăruit lumea.
Peter m-a întrebat o dată, când am aflat că îl iubesc pe Jack,
şi i-am răspuns: "În timp ce tu dormeai..."
Traducerea şi adaptarea: adio67
Sincronizare şi corectare: muLineZu
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro