Traducerea şi adaptarea: Cătălin Blîndu Subs.ro Team şi filmeserialeonline.org
VÂNT-DE-RĂSĂRIT ŞI CAII SĂLBATICI 3
Bună!
Dormi?
- Nu doarme? - Nu! Bineînţeles că nu.
Ea...
Ea doar se gândeşte.
- Mika! - Ce? Cine? Unde?
Am plătit pentru un pachet complet, am bătut drum până aici
ca să aflu ce-i în neregulă cu calul meu, şi acum?
Asta!
Calul n-are nimic. Tu eşti problema.
Da, de parcă m-ar fi interesat să aud aşa ceva!
Haide, Empedocles. Plecăm. În regulă! Mergi!
Mergem...
înainte...
Înainte!
- Vezi cum mă ignoră? Vezi? - Da.
- Da, pentru că şi tu îi faci lui asta. - Ce?
E strigător la cer!
La Kaltenbach le oferim multă libertate cailor.
Prin asta vreau să spun că noi adoptăm...
Cum se numeşte?
Călăria naturală.
Nu există un cuvânt german pentru asta? "Arta călăriei naturale".
- Merge. - Iat-o!
- Am văzut-o pe YouTube. - Mika, vino aici şi salută-i.
- Bună. - Ea este Sabrina.
- Ea ar vrea... - Shaquina!
Această dră. ar vrea să înveţe ceva.
- Să vorbesc cu caii. - Da, bineînţeles.
Scuze!
Archie, opreşte-te! Nu! Ce faci? Opreşte-te!
Desigur, prin "libertate" nu înseamnă că aceştia umblă după bunul plac.
Bineînţeles că nu.
Bineînţeles!
Bună, Vânt-de-Răsărit.
Da? A sărit gardul din nou?
E un săritor la urma urmei.
- E singur de când 34 e înăuntru. - Ea nu vrea să fie afară.
Caii pot fi aşa.
- Trebuie să faci ceva. - Ce? Am de-a face cu oameni toată ziua.
Oameni cu întrebări stupide şi pălării stupide...
Ce-i asta?
Am avut vise cu asta. Aproape în fiecare noapte.
E foarte ciudat...
Ca şi cum mă cheamă.
- Cât de stupid sună asta? - La asta te pricepi tu.
Să crezi în visele tale.
Chiar nu ştii ce-i asta?
Un fel de spirală. Mereu a avut-o.
E ciudat.
Cum poate să ştie cineva foarte mult despre cai şi totuşi atât de puţin?
E însemnul lui.
- Îţi spune de unde este Vânt-de-Răsărit. - Şi?
- De unde este? - N-am nicio idee. Sunt mii.
Va trebui să te uiţi într-o carte.
- Alo? - Unde eşti? Am nevoie de tine!
- Dna. e foarte obraznică! - Caii trec prin pubertate?
- Ea mă provoacă. - Nu face cum spun eu.
Am pierdut pur şi simplu controlul.
El nu ascultă.
- E strigător la cer! - Obraznică!
- Năzdrăvan! - Îi voi cere soţului meu unul nou.
Îmi cer scuze. Am avut o zi grea.
- Ce s-a întâmplat? - Sunt grei de cap!
Cică caii sunt problema, dar ei sunt!
- Dar, Mika, pentru asta suntem aici. - Dar...
- Nu aşa mi-am imaginat. - Da, e diferit. Şi pentru mine.
Uneori trebuie să te schimbi.
Să încerci lucruri noi.
Să încerc lucruri noi?
N-ai mai călărit de ani de zile, deşi puteai!
Scuze.
Doar că...
Vânt-de-Răsărit este singur.
Nu ştiu dacă acesta-i locul potrivit pentru el.
Kaltenbach e locul potrivit pentru tine?
- Ce? - Mika, ai un dar foarte special.
Dar aici n-ai numai atât. Ai o responsabilitate.
Mama ta nu s-a simţit bine aici şi nu am observat asta.
Nu vreau să repet aceeaşi greşeală.
E o greşeală?
Poate.
Din nou?
Bunica ta nu va fi mulţumită.
- Ce-i asta? - Reţeta mea specială.
Face bine la inimă.
Că tot veni vorba de inimă...
Vânt-de-Răsărit este trist, iar eu...
- Nu-l pot ajuta. - Mika.
Nu poţi fi totul pentru Vânt-de-Răsărit. Nu eşti un cal.
- Chiar dacă uiţi asta uneori. - Te-ai întrebat vreodată unde ţi-e locul?
Desigur. Asta a fost acum multă vreme.
Pe atunci nu puteam vedea pădurea de copaci.
Aşa că am plecat, într-un loc unde nu erau copaci.
Am făcut o călătorie.
Dar nu ştiu unde să mă duc.
Dă-ţi singură seama.
Încă mai ai acel vis, Mika?
Mai este cineva ca tine.
Bine. Asta a fost o idee ridicolă.
ÎNSEMNELE RASELOR ŞI CRESCĂTORIILOR DE CAI DIN SPANIA
"Ciulinul argintiu al lui Ora.
Însemnul hergheliei Ora din provincia Cádiz, Andaluzia.
Ora este unul dintre ultimele locuri unde trăiesc caii sălbatici."
Andaluzia!
BUN VENIT ÎN ANDALUZIA
SAM, BUNICA, Dl. KAAN
"Goodby"... se scrie B-Y-E.
Îmi pare rău.
Am vrut...
Hei.
E în regulă. Cred că este bine.
Nu vreau să călăreşti noaptea.
Aşa că m-am gândit să te însoţesc.
Unde te duci?
În Andaluzia.
Ce?
- Ştii cât de departe este? - Doar până la mare?
Bine.
Până la mare.
Şi? Ştii drumul?
Totul e aici. Fanny ar fi foarte mândră.
Vreau să văd de unde provine Vânt-de-Răsărit şi...
Să afli unde ţi-e locul?
Crezi că...
oamenii aparţin oriunde?
Cred că locul nostru este unde suntem.
Poţi dormi.
Prostii. Sunt trează de-a binelea.
Vino cu mine.
- Trebuie să mă întorc la 34. - De ce? Ce s-a întâmplat cu ea?
Nu-ţi face griji.
Tot ce contează pentru tine este în acea direcţie.
Te aşteaptă o aventură.
Vino cu mine.
Unele lucruri trebuie să le faci pe cont propriu.
Haide sus.
Mika!
Şi "Adiu" se scrie cu E.
Fanny! Unde eşti?
În dulap. A trebuit să suport o manichiură franţuzească de două ore.
Sunt nebune franţuzoaicele astea!
- Dar nu mă va găsi aici. - Fanny!
- Dumnezeule!
Dar... unde eşti?
Pe vas, mergând spre Cádiz.
- Andaluzia. - Este Vânt-de-Răsărit?
Da. Mergem la Ora. Într-o aventură.
Spania.
E foarte mormăit, nu?
Nu funcţionează.
Scuze.
Eşti nemţoaică?
În Friedrichshafen, pe lacul Constance, am mâncat cei mai buni tăiţei spätzle.
Dar tăiţeii spätzle au nevoie de un sos gustos.
Fără sos, nu-s buni de nimic.
Cei mai gustoşi sunt cu sos de carne marinat.
- Şi cu el... - Bine, atunci!
Mi-a făcut plăcere să vorbim, dar trebuie să mergem mai departe.
- Şi unde te duci, fato? - Ei bine... Ora.
Ora?
- De mult timp n-am mai auzit numele ăsta. - Îl ştii?
Fiecare andaluz care e fan al cailor, fiecare andaluz, cunosc cursa.
Cei mai sălbatici şi rapizi cai sălbatici din Spania se întrec în Cursa Ora.
Cică calul care a câştigat Cursa Ora
este "sufletul" Andaluziei.
Dar ca multe tradiţii vechi,
şi aceasta a fost abandonată.
Adică... Ora nu mai există?
Fato, îmi pare rău.
Ai ajuns mai târziu cu 30 ani.
Hipodromul se află pe undeva la câţiva kilometri la nord de aici.
Undeva? Poţi fi mai precis?
Succes, fato!
- Eşti fată! - Bravo, Sherlock. Da, sunt fată.
- Poţi vorbi germană! - Dublu bravo!
Deci, unde ai fost?
- Te-am aşteptat o săptămână. - M-ai aşteptat? Pe mine?
Vouă, oamenilor de la Work & Travel, mereu vă lipseşte o doagă.
- Work şi ce? - Bine, încetişor ca să înţelegi.
Eşti Sonja, nu? Eşti din Germania, ca noi?
Şi vrei să lucrezi aici?
Corect! Sunt Sonja.
- Şi tu eşti? - Sam.
Serios?
Ai o problemă cu asta?
Bineînţeles că nu. E un nume frumos.
- Nu arăţi de 19 ani. - Sunt mică pentru vârsta mea.
Duşul şi toaleta sunt afară. Munca începe la 5:30.
Mesele la 11:30 şi 20:00. Întrebări?
- Pot să sun pe cineva? - Nu ştiu, poţi?
De vis!
Bună ziua, tuturor!
- Sonja? - Ce? Cine?
Corect! Da?
Aş vrea să-ţi urez bun venit aici.
Sunt Pedro, proprietarul fermei.
Deja ai cunoscut-o pe fiica mea, Samantha.
Da, Sam... antha.
Tu eşti în fotografia asta?
Nu vorbim mult. Noi muncim din greu.
Şi mâncăm bine.
- Ia loc, unde vrei. - Da! Mulţumesc!
Asta a fost în italiană? Le amestec.
Avem câteva reguli aici.
Ador regulile.
Următoarele.
Ora.
Mâine...
Voi găsi...
Ora.
Iartă-mă dacă te-am trezit.
Am avut un at vis supărător.
Tremuri.
A fost doar un vis.
Eşti gata?
Se răceşte.
- Dispari! - Hei!
Eşti nebună? Ce făceai?
- Nu te priveşte! - Ba da! Probabil că ai făcut-o calului meu.
El nu uită niciodată.
L-am adus înapoi aici, din toate locurile.
Pentru că am crezut...
Am crezut...
Hei, Sonja!
Numele meu nu este Sonja.
Ai bătut tot drumul până aici din cauza unei urme?
A trebuit să ieşim din pădure. Prea mulţi copaci.
Acum totul are sens.
Ce se petrecea acolo?
- Am dat greş din nou. Asta se întâmpla. - De ce?
- Nu l-ai putut răni. Nu-i nimic. - Nu.
Caii sunt afacerea noastră, şi nu merge bine.
Treaba e cam dură pentru tata şi nu vrea să ne apropiem de cai.
De ce însemnaţi un cal noaptea târziu?
Caii trăiesc în sălbăticie aici, şi trebuie să prindem unul din când în când.
În special mânji.
- Trebuie să controlăm numerele. - Cai sălbatici? Dar cum...
- Du-te! - Dar...
Mai târziu. Nu spune nimic!
Ţine minte. Munca începe la 7:00.
Mika, pentru a suta oară, ce s-a întâmplat? Sună-mă înapoi.
Fanny?
- Fanny, cumpărături! - Gata cu "Fanny!" Gata cu cumpărăturile.
Asta ţi s-a întâmplat şi ţie, nu?
Hei, micuţule.
Trebuie să reparăm acele garduri. Păşunile se suprapopulează repede.
Ascultă... Unde sunt mai exact caii sălbatici?
Las-o baltă! Am spus tot ce am vrut să spun.
Bine? Suntem aici să reparăm gardurile.
Mika, răspunde. Sunt Sam.
Te aud, Alpha.
Cât ai făcut până acum?
Aproape am terminat.
Nu te mişca până nu vin să te iau. Nu te duce dincolo de capătul gardului.
Mă întreb ce-i dincolo de capătul gardului.
Minunat.
Te gândeşti la ce mă gândesc eu?
- Ce parte din "nu mişca" nu înţelegi? - Păi...
Şi "nu" şi "mişca", aş spune eu.
- Ieşi. Trebuie să muncim. - Haide!
Nu strica plăcerea omului. Sau... fii aşa.
Demult n-am mai fost aici.
Unu!
Doi!
De ce nu vii aici?
Aş veni aici tot timpul.
Este...
Nu ştiu. E complicat.
E pe pământul pe care tata trebuie să-l vândă.
În afară de asta...
Ce?
Tara!
- Ea a dispărut de două zile. - Cine?
Calima, şi mânzul ei.
O iapă dominatoare nu abandonează turma.
- Şi am văzut urmele tale de cauciuc. - Nu o avem. E calul tău.
Nu, numai ei îi aparţine. Dar probabil că nu poţi înţelege asta.
Levante!
Cum... Stai aşa!
- Nu! - Hei!
- Cine a fost aia? - Mătuşa mea.
- Şi ce înseamnă "Levante"? - E un vânt. Un vânt de est.
Aşteaptă-mă!
Sam! Sam, Sam, Sam!
Ce?
Pentru mine? Nu trebuia.
- Ce-i asta? - Un ciulin argintiu.
- Creşte peste tot aici. - Aici?
Ce este "aici"? Cum se numeşte?
Ora. Este Izvorul Ora.
Ora!
Tata şi Tara erau inseparabili.
Dar ea avea nişte idei nebune despre lucratul cu caii.
Totul a început când tata a adus acea iapă din Germania.
- Ce? - Cearta dintre ei.
Şi acea iapă? A fost Calima?
Fiica lui Halla, un cal nebun. Complet... sălbatic.
A rănit pe toţi, inclusiv pe tata. Nimeni nu se putea apropia, cu excepţia...
Lui Tara.
Voiau s-o dea sau să o adoarmă.
Într-o noapte, Tara a dus-o la caii sălbatici.
Ea trăieşte cu caii în spatele izvorului, în casa străbunicilor mei.
- E complet nebună. - Ce? Nu!
Nu? N-ai văzut bine?
Şi-a ameninţat nepoata cu o armă mai devreme.
Calima e mama lui Vânt-de-Răsărit, nu?
Sam, unde naiba eşti?
La naiba!
- Trebuie să vorbesc cu Tara din nou. - Nu! În niciun caz!
- Şi nu spune nimic tatălui meu, bine? - Unde ai fost?
Mânjii trebuie mutaţi.
- De ce e părul tău ud? - Sticlă cu apă.
Am fost neîndemânatică şi am scăpat-o.
Şi ce-i asta?
Nimic. Îmi place botanica.
Ştii că-i periculos. Şi de ce.
Dacă eşti interesată de botanică, sunt trei câmpuri de fâneaţă de cosit.
Bine.
Aş vrea să fac un toast.
Am veşti bune.
Eu şi primarul am ajuns la o înţelegere.
Ştiţi că decizia de a vinde pământul a fost una grea pentru mine.
Dar ştiu că va fi pe mâini bune.
Cu prieteni.
Tara a dispărut în această direcţie.
"Debit de apă"?
Omule!
E în regulă.
Sunt bine.
HERGHELIA
Bună?
Cel care doarme,
născut cu darul înţelegerii limbii cailor.
Dar...
Mă gândeam că o să te revăd.
Vânt-de-Răsărit.
Dintre toţi care au fost prinşi, pentru el mi-am făcut cele mai mari griji.
Are un suflet foarte sensibil
şi o voinţă puternică.
E o combinaţie periculoasă să trăiască printre oameni.
- Deci el a fost născut aici şi apoi prins? - Apoi fratele meu l-a vândut.
Are gene preţioase. Totuşi, a fost norocos.
Te-a găsit pe tine.
- Sau eu l-am găsit pe el. - V-aţi găsit unul pe celălalt.
Bine.
Vino cu mine.
Îţi voi face cunoştinţă cu familia lui.
De asta ai venit aici, nu?
Aşa cred.
Eşti gata?
Sunt gata.
O turmă este ca un organism viu.
Fiecare cal are rolul său.
Fiecare este responsabil pentru comunitate.
Crezi că îşi amintesc de el?
Poate.
Uite.
Ei reacţionează bine la Vânt-de-Răsărit.
Fiecare mişcare, chiar şi o pâlpâire a urechii.
Cu siguranţă îşi aminteşte de ei.
Dar ca orice cal care se alăture unei noi turme, va învăţa
să-şi găsească locul, să negocieze, să ceară sau chiar să emită pretenţii.
Multă lume crede că armăsarul conduce turma,
dar de fapt iapa este liderul
când fug împreună sau caută apă.
Fără o turmă, un cal se simte vulnerabil şi singur.
- Simţi asta? - Da.
Pare foarte fericit.
E familia lui.
Şi a mea.
Şi cum rămâne cu Pedro şi Sam?
N-am nevoie de oameni.
Cred că avem nevoie de ambii. Oameni şi cai.
Fratele meu a furat mânzul şi pe Calima, cu toate că ştie ce înseamnă pentru mine.
- Oameni ca el? - Nu cred că el o are.
Îi pot simţi frica.
- Dar Sam spune... - Sam!
Sam repetă tot ce spune tatăl ei.
Problema este că ei iau în considerare doar ce pot obţine pe cai
în loc de ce le pot oferi.
Fratele meu se gândeşte numai la bani.
E adevărat. A vândut izvorul.
Ce?
Fără izvor, caii nu pot trăi aici.
Ora este inima care bate.
- Atunci trebuie să vorbim cu el. - Nu.
Trebuie.
Calima!
Avem nevoie de ajutor.
Ajutor!
E deshidratată.
Dar nu are piciorul rupt. Ai găsit-o la ţanc.
Încă câteva ore şi ar fi fost prea târziu.
El a găsit-o.
N-o atinge!
Ar trebui s-o las să moară? Ai prefera asta? E mai natural?
N-am nevoie de tine. Pleacă.
Rana este infectată. Ierburile tale nu-s bune.
- Dă-mi-o sau împuşc-o. Nu-mi pasă. - Niciodată nu ţi-a păsat.
Asta se întâmplă când caii o iau razna.
Se rănesc şi mor.
- Asta-i "libertatea" ta! - Lăcomia ta îi face să moară de sete.
Despre ce vorbeşti?
Ai vândut Ora, apa. Cum ai putut?
Nu am vândut apa.
Am înapoiat comunităţii pământul.
Am nevoie de bani, pentru caii mei.
"Caii tăi, apa ta." Nimic nu e al tău. Nimic!
Cum doreşti.
Dar fii rapidă.
Suferă.
Nu! Nu cred asta. Nu e vorba de voi doi.
Va muri dacă nu merge.
Şi cred că ai vândut apa.
- Debitul de apă? - E peste tot în jurul izvorului.
A fost un elicopter acolo.
Nu se poate aşa ceva!
Mi-a promis că va rămâne neatins.
Nu se poate.
Lasă-l s-o ia.
Chiar au vorbit?
Nu aş numi-o "vorbit".
Şi ce-i asta?
Asta. Am uitat complet. Sonja e aici.
Adică, adevărata Sonja.
Bună?
- Sonja? - Am două întrebări.
Cine este Sonja? Şi cine ar numi asta duş?
Fanny!
O altă non-Sonja?
E o nebunie! Nu se pot întâmpla atât de multe într-o săptămână.
- Imposibil! - Din păcate, nu.
- Nu poţi lăsa singură cinci minute. - Da, am observat asta.
S-a terminat treaba asta sau ce? Nu ar trebui să fim aici.
Îţi mulţumesc că ai venit atât de târziu.
Vrei să mănânci ceva?
Ia loc.
Paella cu biban de mare a lui Pedro!
Nu pot refuza asta.
Delicios!
Vreau să rup înţelegerea noastră.
N-ai spus că vei vinde izvorul. Mi-ai promis că sora mea...
Nu ţi-am promis nimic. Citeşte contractul.
Am bătut palma, ca prieteni.
Sunt primarul. Şi sunt un om de afaceri.
Aşa se fac afacerile. Ar trebui să-mi fii recunoscător.
Tara va pleca în sfârşit din acea ruină.
Acea "ruină" a fost casa străbunicilor noştri.
Şi ştii la fel de bine ca mine că caii ei nu pot supravieţui
fără izvor.
Eşti naiv, Pedro. Chiar credeai că mârţoagele pot rămâne?
Caii sălbatici! Debitul de apă va construi o fabrică de îmbuteliere acolo.
Nu le pasă dacă trebuie să împuşte coioţi, porci sau cai sălbatici.
Ce-a fost asta?
Stomacul meu, probabil.
Această paella lasă un gust ciudat.
Dar am terminat oricum.
Bănuiesc?
Da, am terminat!
- Debitul de apă! Asta-i o nebunie! - Ştii cine este?
Desigur. Nu citeşti ziarul Financial Times?
- Business Weekly? National Geographic? - Fanny!
Bine. Debitul de apă este o firmă de alimente şi băuturi.
Ei cumpără surse de apă de la comunităţi sărace care nu ştiu
cât de preţioasă este apa.
Dar vor împuşca caii.
Şi ce i se va întâmpla lui Tara? El nu a vrut asta...
Hei, vom opri asta. Corect?
Da, bineînţeles.
Bine...
Să vedem.
Bine atunci... Ne-am putea lega de copaci.
Nu.
O explozie s-ar putea...
Da! Ai ceva... vechi?
O sapă medievală, un castel celtic?
- Mormântul faraonului? - Mormântul faraonului? Nu.
La naiba!
Dacă tărâmul avea un monument cultural, nu ar putea fi vândut.
- Ar fi protejat. - La naiba!
La naiba!
Trebuie să fie un monument? Nu poate fi un obicei vechi?
- Ceva legat de tărâm? - Ca Festivalul Maritim în Pireu.
Atunci ştiu cum putem salva Ora.
- Întrecerea Ora. - O întrecere care n-a mai avut loc demult.
- Dar poate avea loc din nou, în Ora. - O cursă de cai? Cât de surprinzător!
Mai întâi de toate trebuie să vorbim cu tatăl tău.
- E cu Calima în grajd. - Bine, în regulă. Şi, Mika...
Aminteşte-mi că trebuie să facem postere.
Mika?
- Ar putea fi... - Tara.
Dar nu a venit aici de când mă ştiu.
Mă întreb ce vrea.
A venit pentru calul ei.
Bună, dragă soră.
A pierdut mult sânge, dar ea..
Are o inimă puternică.
- Încă o văd după toţi aceşti ani. - Ce?
Cât de mult însemnaţi unul pentru celălalt.
Pentru mult timp, nu am înţeles. Sau nu am vrut să înţeleg.
Faptul că preferai caii în locul oamenilor mă supăra.
Şi eu eram foarte supărată.
Îmi pare rău.
Am vândut Ora şi nu mai pot da înapoi.
- Spune-i. - Nu!
- Da! - Acum!
Vreau să spun, eu...
Bine, nu avem mormântul faraonului, dar dacă readucem Cursa Ora...
- Cursa Ora... - Da.
Ora va fi un loc cultural şi guvernul nu o poate vinde Debitului de Apă.
- Corect? - În mare.
Conform articolului 23, paragraful 2, din Legile Culturale Spaniole,
locurile culturale nu pot fi vândute.
- Asta ar fi fost o idee minunată. - "Ar fi fost"? Care-i problema?
Instrucţiuni pentru spălare preistorice?
Asta era linia de start şi sosire. Caii se întorceau în Ora.
Ăsta-i izvorul, Ora. Şi lângă el este...
un soare.
Şi asta-i o...
- Lună? - Un lună plină pe timp de zi.
- Atunci începea cursa. - Lună plină şi soare.
Cât de des se întâmplă asta?
- La fiecare 3 pana la 5 ani. - Aici e problema.
- E prea mult de aşteptat. - Nu. Aş spune că nu e suficient timp.
- Cât mai durează până e plină? - Cinci zile.
La naiba!
Care-i treaba? Putem rezolva asta. Adică...
E puţin prea mare, dar ne vom descurca.
Trebuie să facem o selecţie, să marcăm traseul, asta-i tot.
- Va veni cineva. - Trebuie să fie cel puţin 200.
- Două sute? - Da.
Asta-i condiţia pentru un loc cultural.
Nu am menţionat asta?
Cinci zile!
- Două sute de oameni! - Imposibil!
- Cine-i asta? - Sonja?
Turiştilor le place să închirieze măgăruşi.
Nu, ăsta-i...
- Sam! - Da?
- Sam! - Ce?
Un alt Sam.
Bunica ta îşi face mari griji pentru tine
şi ne scotea din minţi, aşa că m-am oferit voluntar.
Totul a fost minunat, în afară de măgar.
- Gata cu măgarii! - Sam.
Da, şi cum sunt lucrurile aici?
- Atunci, s-o facem! - Nu asculta?
- Tu nu ascultai? - Caii au nevoie de apă.
Şi cursa îi poate salva.
- Ce-i cu voi? - Omule!
- Nu putem organiza în cinci zile! - Prostii!
Mika a învăţat să dreseze în patru săptămâni.
E adevărat.
- Asta a fost imposibil. - Poţi să dresezi?
Sam are dreptate. Trebuie să încercăm.
Şi dacă cineva poate organiza 200 de oameni în cinci zile, e Fanny.
Dacă nu se alătură nimeni?
Scuze. Cât de supărător din partea mea.
Spune ceva şi îţi voi sparge dinţii.
- Arată... - Foarte...
- Largă? - E portul nostru naţional, bine?
Uite!
161.
162.
163. Mersi!
164. Mulţumesc!
165.
- Nu-s sigură că vom reuşi. - Prostii!
- Mâine e o altă zi. - Începe abia la amiază.
Corect.
Şi? Mai puţini copaci în drum acum?
Copaci diferiţi.
Îmi doresc să fi fost aici.
Nu trebuie să fiu acolo.
Adevărat.
Totuşi mi-e dor de tine.
Spune-mi ceva despre acasă.
La fel ca întotdeauna. Archibald a urmărit poştaşul ieri.
Nu cred că mai primeşte corespondenţa din nou.
Şi mie mi-e dor de tine.
- Ne vedem curând. - Ne vedem atunci.
Opreşte-te!
Îmi pare rău. Nu am vrut să-i sperii.
Îmi pare rău.
Cursa Ora!
- Nu credeam că o să te mai văd! - Bună!
Deci ai găsit ce căutai, fato?
Da, aşa cred.
- Participi? - Nu!
Am venit aici cu treabă pentru guvern.
Departamentul de Cultură.
- Câţi avem? Numără din nou. - Avem 195.
E aproape amiază.
Nu cred că vom mai vinde bilete.
Îmi pare foarte rău, Pedro.
Dar trebuie să fie 200. Sau nu pot semna contractul de protecţie.
Da, ştiu.
- Dar Cursa Ora tot va avea loc! - Nu.
Nu va avea. Pedro, sunt dezamăgit.
Credeam că m-am făcut înţeles.
Cursa asta are loc pe pământul care aparţine Debitului de Apă.
- Mi-e teamă că nu autorizăm asta. - Are dreptate, din păcate.
Dacă condiţiile juridice nu sunt îndeplinite,
nu pot face nimic.
Vă rugăm opriţi evenimentul şi părăsiţi pământul nostru.
Tăierea copacilor începe azi.
O clipă! Acesta-i pământul nostru.
Dacă eşti aici, trebuie să cumperi un bilet.
- Nu te mai prosti, fetiţo, bine? - Nu mă prostesc.
Şi nu sunt mică.
Bine, atunci. Domnilor, nu vrem să fim nepoliticoşi.
- Nu? - Poftim.
Acum, dacă nu vă supăraţi...
Un moment.
- Şi? - Sunt 199.
Îţi voi da un semn.
Scuzaţi-mă?
Aici este Work & Travel?
- Sonja! - Am întârziat?
Nu!
Adrian Muńoz,
reprezentant al guvernului Andaluz.
Pământul pe care vă aflaţi este protejat.
Nu pot să cred.
Cursa poate începe!
Trebuie să te pui pe spatele lui.
Calul care câştigă Cursa Ora...
se spune că este "sufletul" Andaluziei.
- Unde este? O poţi vedea? - Nu.
- Mika, unde eşti? - Aici sunt.
- Ce? - De ce?
E cursa lui.
Sunt cu tine.
Mai repede!
Vânt-de-Răsărit.
Am primit confirmare de la Madrid!
Începând de acum, Cursa Ora e oficial
o comoară culturală andaluză!
Ce ai aici?
Doar strictul necesar.
Hei, o cunosc de mai mult timp.
Ei bine...
- Distracţie plăcută în Barcelona. - Mersi.
Mulţumesc pentru tot.
- Pleci deja? - Da.
Trebuie să merg acasă.
Mulţumesc. Ai salvat mult mai mult decât Ora.
Mereu vei avea o casă aici.
- Şi la fel şi el. - Chiar trebuie să mergem acum.
Eu...
am ceva pentru tine.
L-am făcut pentru tine. Din firele de păr de la coada lui Vânt-de-Răsărit.
- Nu e o brăţară a prieteniei. - Bineînţeles că nu.
Mersi oricum.
Îmi va fi dor de tine. Întoarce-te curând.
Haide.
Te voi duce acasă.
Vânt-de-Răsărit.
- Aici erai. - Am vrut să ne luăm la revedere.
Trebuie să plec acasă acum.
Ştiu.
Ei pasc acolo.
Se face târziu. Chiar trebuie să mergem. Haide.
Mika?
Da?
Ştiu că nu-i mereu uşor să ai darul nostru.
Să simţi lucruri din intuiţie, pe care alţi oameni nu le observă.
Ca descrierea culorii unei persoane oarbe.
Dar nu trebuie să ne oprim din încercat.
Suntem doar oameni.
Şi avem nevoie de alţi oameni.
Ştii care-i cel mai greu lucru?
Faptul că trebuie să facem ceea ce e corect cu toate că nu vrem.
Da. Şi ăsta-i motivul pentru care ai venit aici.
Nu să-ţi iei la revedere de la mine.
Şi nu ca Vânt-de-Răsărit să-şi ia la revedere.
Eşti aici...
ca să-ţi iei rămas bun de la Vânt-de-Răsărit.
Haide.
Bine?
Nu mai ai nevoie de el.
Du-te, atunci.
Hai!
Sunt bine, sincer.
Du-te!
Fii liber.
Dă-te mare!
Bună?
Mika!
Te-ai întors!
Bună, bunico.
Unde-i Vânt-de-Răsărit?
Acasă.
Ce faci?
Mă gândeam că poate... e timpul.
Bunico! Serios?
Dar nu o pot face singură.
- Am nevoie de ajutorul tău. - Desigur! Mi-ar plăcea. Chiar acum?
Nu, avem destul timp pentru asta. Dar...
Acolo e altcineva
care te-a aşteptat.
Ai ajuns la timp,
De asta a trebuit să mă întorc la 34.
Vânt-de-Răsărit a devenit tată.
Nu poate sta în picioare.
Dacă nu stă în picioare, atunci nu va supravieţui.
Hei, micuţule.
Semeni mult cu tatăl tău.
Haide.
Încă nu are nume.
- Ce zici de 35...? - Nu.
Nici vorbă.
L-am eliberat pe Vânt-de-Răsărit.
Nu trebuie să fie aici.
Trebuia?
Da.
Dar acolo e locul lui.
Ora!
Ar trebui să numim mânzul Ora.
Nu pare să aibă o problemă cu asta.
Traducerea şi adaptarea: Cătălin Blîndu Subs.ro Team şi filmeserialeonline.org
AŢI URMĂRIT FILMUL: VÂNT-DE-RĂSĂRIT ŞI CAII SĂLBATICI 3