E chiar descendent direct din ea?
Da, este strănepotul Hallei şi, e evident că are trăsăturile ei.
Dar nu-mi vine să-l vând, e imprevizibil. - Şi de Halla se spunea la fel.
Până acum am avut doar probleme cu el.
Ştiu eu ce fac. - Mda, sper asta.
Bun, atunci să chem furgoneta.
Ei, să-ncepem.
V Â N T - D E - R Ă S Ă R I T (Ostwind) Traducere şi adaptare: SamMurray237
Mika!
- Hei, trezeşte-te, de mâine poţi visa! - Aşa e. Libertate, venim!
Nu-ţi face griji, eşti la limită. Am calculat eu.
În plus, a zis că situaţia arată bine. - Aşa e.
Şi-atunci asta ce mai e?
Schimbare de stil.
Stil fund de babuin?
- Mika, fii mai atentă! - Poftim? Dumneavoastră...
Poftiţi!
VACANŢĂ PLĂCUTĂ! Christian. Catastrofă.
Fanny.
Frumos. Ţine-o aşa.
Mika.
Mika, Mika, Mika... Se zice că aşchia nu sare departe de trunchi,
dar la tine pare că a aterizat pe alt continent
Dar mi-aţi spus că arată bine pentru mine.
Asta intra în marja de apreciere.
Charlotte, excelent.
Vacanţă plăcută!
Ei, totuşi, un 6 la religie!
Măcar de m-aş pricepe la ceva...
- Ei... Dar ştii atâtea! - Cum ar fi?
Da?
- Mulţumesc, mă simt deja mult mai bine. - Eu nu sunt atât de spontană.
- De la tabără pot să-mi iau gândul. - Ce? Doar o aşteptăm de luni de zile.
Urmare unui incendiu în cancelarie, notele vor fi anunţate după vacanţă.
Măcar eu am soluţii. Mă duc să-mi fac bagajul – cu tine sau fără tine.
Fanny!
Ajutor!
Au! Ajutor!
- Bună ziua. - Aparţine asta cumva fiicei dvs.?
Incendierea este un serios semnal de alarmă, mai ales la elevii codaşi.
- Elevi codaşi! Fiica mea! - Măcar profesorul a fost cooperant.
- Ea trebuie să dea iar testul şi, dacă plătim paguba, nu vor fi cercetări.
- Dar a fost un accident! - Stai jos!
- La congres trebuie să mergem neapărat, doar eşti principalul vorbitor.
Dar o tabără de vacanţă nu e locul potrivit care să-i ofere liniştea şi disciplina
să poată învăţa pentru reexaminare.
- Dar mi-aţi promis că mă lăsaţi acolo! - Nu mai ai nimic de spus!.
Şi-acum ce facem?
Ştiam eu pe cineva.
Ce? Nu. În niciun caz.
Mai gândeşte-te. Linişte şi disciplină.
Kaltenbach.
Am luat o hotărâre. Îţi petreci vacanţa la bunica ta.
- La cimitir? - Mai ai şi altă bunică.
Da, muuuu.
Deci, tu eşti piromana din Frankfurt?
Poţi să-mi spui şi Mika.
Nepoata lui Kaltenbach...
- Mi te închipuiam altfel. - Şi eu îmi închipuiam altfel vacanţa.
- N-o să ai nevoie de astea aici. - Aşteaptă numai.
Doar ultimul răcnet al tehnicii pe la voi, nu?
Pe-aici aveţi cai?
Ce te face să crezi?
Nu, nu! Face cu tine ce vrea el.
Strânge picioarele, mâinile în jos! Aici nu suntem la pescuit la muscă.
Mai încerc iar. Nu-şi ridică destul picioarele.
Nu el, tu!
Deci, tu eşti Mika. Cam năbădăioasă, cum se-aude.
- Te-ai făcut mare. - Mai mică ar fi fost comic.
- Aşa e. - Să încerc iar să sar oxerul?
Nu, ajunge pentru azi. Sam, poţi să-i arăţi camera lui Mika?
Ne vedem la cină. Până atunci, încearcă să nu dai foc la nimic.
- Poate vrei să te schimbi mai întâi. - De ce să mă schimb?
- Salut, calule. - Deci tu eşti nepoata d-nei Kaltenbach...
- Da, Mika, şi tu? - Ce clasă eşti?
A opta. Ăăă, a şaptea...
- Turul de onoare. - Voia să spună, ce clasă de performanţă.
Aha.
- NŞC. - NŞC?
Nu ştiu să călăresc.
Atunci, distracţie plăcută la Kaltenbach. Cine vrea să-i scoată şaua?
Pot s-o scot eu? Eu! Eu!
Vii, te rog?
N-am toată ziua la dispoziţie.
Asta era după victoria de la Olimpiadă. Încă mai deţine recordul şi azi.
- Bunica? - Da.
D-na Kaltenbach este, adică a fost, una din cele mai bune săritoare din lume.
Iar cizmele de acolo sunt pentru urmaşa ei.
Ca-n ”Cenuşăreasa”.
Vino, d-nei Kaltenbach nu-i place să aştepte.
Confortabil.
Şi?
- Cum a fost călătoria? - Bună.
Frumos.
A trebuit să schimbi des?
O dată.
Frumos.
Mulţumesc.
- Trebuie să-ţi fie foame. - O, şi-ncă...
cum...
Ei, nici tu nu poţi dormi?
Şi tu ai avut ghinion cu mâncarea?
O, Doamne!
- Ce i-aţi făcut? - Nicio teamă. E doar anesteziere.
- E rănită? - Nu. Totu-i în regulă.
Ai fi putut fi omorâtă!
- Ce se-ntâmplă aici? - Da, aş dori şi eu să ştiu.
E răspunderea ta ca boxa asta să fie mereu închisă.
- O clipă! Ea era înăuntru? - Doar dormeam.
- Ce făceai? - Dormeam.
- Ce-i aşa rău în asta? - Mika. Calul acesta e periculos.
Ai avut mai mult noroc decât minte. Samuel, să n-o mai scapi din ochi.
Trebuie să pregătesc turneul. E foarte important. Pentru noi toţi.
Într-o oră e iar pe picioare.
Aşa, acum du-te-n camera ta, vâră-ţi nasul într-o carte.
Şi nu mai ieşi pe uşă, până nu vine Samuel să te ia, înţeles?
A zis doar să nu ies pe uşă.
Nu poţi să-l ţii mereu închis. E un animal! Să mă fac înţeles:
e doar o problemă de timp până să se întâmple ceva rău.
Da, nici eu nu mă înţeleg.
Calul ăsta mi-a luat totul.. Şi totuşi...
Trebuie să iei o decizie.
Îl sun pe ungur. - Pe ungur?
Chiar trebuie?
Turneul este peste patru săptămâni. O să fie aici.
Plăteşte bine, şi avem nevoie de fiecare cent.
Unguru-i mai rău ca o injecţie.
Tati, Archibald a mâncat o găleată plină cu sfeclă. Repede! Trebuie să vii!
- Nu e aşa rău, e acceptabil, scumpo. - Cu găleată cu tot?
Şi găleata? Asta-i altceva. Vin acum. Poneiul ăsta mă scoate din minţi.
- Fanny? - Hei! Ce mai e pe la ferma bunicii?
- Te distrezi hrănind porcii? - Merge.
- Şi nu e fermă, nici bunică. - Dar cel din spate e bunicul tău.
Care bunic? Unde?
Asta nu-i cabină telefonică, e grădiniţa mea din faţă.
Bine.
- Mika? - A-nchis deja.
Alo?
- Dar te cunosc. - Nu prea cred.
- Trebuie să plec. A fost o plăcere. - N-ai uitat nimic?
Şi-aşa e doar o vechitură.
Nu e nimic atât de stricat ca să nu poată fi reparat.
Dar unde-ai fost?
Păi, eu... respirat aer proaspăt, întins picioarele, admirat peisajul...
Bucură-te că nu te-am pârât. Dar dac-o păţesc din cauza ta...
Bine, măi!
N-o să se mai întâmple.
- Şi? Ce se poate face pe-aici? - A, păi... un pic de wellness,
două ture pe pista indoor de carturi. - Pe bune? O pistă indoor?
Coada trebuie împletită.
Dacă aş şti măcar ce are de e aşa bleg.
Până la turneu trebuie să dreg asta.
Poate că are Degenerative Suspensory Ligament Desmitis.
Sau o miozită.
Am eu ceva. Uite. Pepagon, o cremă australiană
cu efect termic, mi-a dat-o tati pentru Archibald.
Din asta să-i dai puţin pe glezne în fiecare seară.
Dar nu prea mult, că arde. - Prostii, pur şi simplu e încăpăţânat.
- Sau poate doar îi e teamă de tine. - Te-a-ntrebat cineva ceva?
Nimeni. E doar aşa, un sentiment.
Tu vezi-ţi de bălegarul tău, OK?
Ce-ai mai făcut?
Vai, cum arăţi...
Mika!
OK, ajunge!
Mika?
- Mika! - Ce?
Hei, hei, hei... Unde te duci?
- Păi, la el. - Lasă-mă pe mine!
Cum aşa?
- Pricepi acum? - Da. Nu vrea să fie închis.
Habar n-ai de cai, aşa că, te rog, nu te băga, OK?
De fapt, e o risipă de nutreţ, dar cineva vrea să cumpere bestia.
Da, ungurul.
- Ce? Ungurul? De unde ştii asta? - De ce? Cine-i ăsta?
N-ai vrea să ştii.
- Vino! - Mă întorc.
- Cina. - Încălţările...
Mulţumesc. Nu vrei să-mi ţii companie?
Nu, mai am treabă.
Nu se poate...
Chiar asta s-a întâmplat aseară în grajd.
Nepoata d-nei Kaltenbach s-a rătăcit pe-acolo şi a adormit.
Unde a adormit?
La Vânt-de-Răsărit. Chiar lângă el.
- Ştii tu ce e asta? - Norocul nătărăului?
Noirsodj. ”Cel-ce-doarme”.
Aşa îi numeau mongolii pe cei născuţi cu darul
de a înţelege graiul cailor. Unul la mii şi mii...
Buni, mai lasă poveştile astea.
Da. Ca-ntotdeauna.
Noapte bună.
Linişte. Altfel o să ne audă.
Nu-i rău deloc.
Vrei afară?
OK, dar doar un pic.
O plimbare.
Vânt-de-Răsărit!
- Bună dimineaţa. - ‘Neaţa.
Ei, l-aţi găsit?
Nu.
- E doar vina mea. - Da, aici ai dreptate.
- Măcar dacă m-aţi lăsa să-l caut! - Grozavă idee!
- Întâi i-ai dat drumul, şi-acum vei să joci prinselea.
Am vrut doar să mergem la plimbare.
Ştii ce? Dacă vrei neapărat o plimbare, du-i tu prânzul bunicului meu.
OK.
Hei, Archibald, care-i treaba?
Alo?
Grozav!
Mi-a luat toată dimineaţa să-l bag aici
şi acum nu mă lasă să mă apropii de el nici la trei metri.
De unde aţi ştiut că sunt aici?
Eu nu. El.
Tu ai fost?
Am vrut doar să-l las puţin afară.
Da, da.
Nu are degeaba numele ăsta.
Vântul de răsărit. E un vânt imprevizibil.
Uneori aduce soarele, lasă să înflorească totul, apoi iar frig şi furtună,
care devastează câmpurile. - E doar un nume.
Rămâi aici. Stai, să nu intri acolo.
- Uite-i că vin. - Nu.
Vă rog, nu.
O să-l închidă.
El nu suportă asta. Şi apoi îl dau ungurului.
- Bine că ne-ai sunat. - L-am căutat peste tot.
- Dar ca lighioana să se ascundă la tine... - Calul nu e lighioană. Nu aşa.
Altfel nu se poate. Tu ai avut deja de a face cu el.
- Am spus, nu aşa! - Dar cum?
Nu fi aşa încăpăţânat. Dar dacă data viitoare nu te răneşte doar la braţ?
Din partea mea, ţine-l aici până o să vină după el.
D-na Kaltenbach, cu siguranţă, nu are nimic împotrivă.
Mă întreb numai dacă ştii ce faci.
Nu-i de mirare că d-na Kaltenbach te-a concediat.
Mulţumesc!
- Mika? - Da?
Aş dori să vorbesc cu tine.
Nu trebuia să las poarta deschisă.
- I-a fost uşor să dispară. - Nu de asta e vorba.
Mika.
Eşti aici pentru că mama ta m-a rugat ceva.
Ceva care, din motive necunoscute, este foarte important pentru ea.
Exact. Pentru ea e important, pentru mine, înă, nu.
- Îmi pare rău că Vânt-de-Răsărit a fugit. - Vânt-de-Răsărit.
Marea mea speranţă.
Halla a fost străbunica lui, ştii? - Halla?
Halla e o adevărată legendă.
Ea şi-a purtat călăreţul, care era grav rănit şi aproape inconştient,
spre victorie la Olimpiadă. Un cal unic. Cu calităţi excepţionale.
Vânt-de-Răsărit nu are nimic de la ea, e complet inutil.
Nu-i aşa! Poate că nu e atât de grozav ca părinţii săi.
Şi tu l-ai închis! Nu-i de mirare că nu face ceea ce vrei tu.
Maică-ta are dreptate, ai mult de învăţat La cai nu te pricepi deloc.
Dar poate ai mai mult noroc cu fizica cuantică,
dacă nu citeşti cartea invers. - Dar Vânt-de-Răsărit...
Nu mai vreau să aud acest nume!
Dar, de fapt, ce ţi-a făcut?
Samuel?
D-nă Kaltenbach!
Te-am rugat în mod special să n-o scapi din ochi pe nepoata mea.
Nu vreau să mai rătăcească pe aici nesupravegheată.
Pot să mă bazez pe tine?
Da, da, desigur, d-nă Kaltenbach. Absolut.
Ei, ţi-ajunge.
Dar nu e cinstit. Patru picioare împotriva a două.
Trebuie să găsesc eu ceva.
- Ce e? Trebuie să plec, altfel o păţesc! - Ai păţit-o deja!
- Ce faci tu aici? - Te supraveghez. Şi tu ce faci?
- Dar de ce? - Păi, ăsta-i un cal periculos.
Şi tu te joci prinselea de parcă-i căţel. - Nu e periculos.
Are şi el nevoie de cineva care să-l vadă.
A, da? Şi de unde ştii tu asta? - Uite că ştiu.
Arată altfel.
Cumva fericit.
Nu trebuie să-l dea ungurului ăsta. Trebuie să vorbim cu ea.
N-o să vrea să ne asculte.
A rănit-o grav pe bunica ta. De atunci nu mai poate călări.
- Ar putea participa la turneu. - La Kaltenbach Classics?
Şi cine să-l călărească? Tu?
- Şi de ce nu? - Ei, da, tu nici nu poţi călări.
- Da, şi? Pot să învăţ. - Mika.
În patru săptămâni, niciun om nu poate să înveţe să călărească.
Şi chiar dacă, bunica ta ne-ar omorî pe amândoi.
Dar nu trebuie să ştie asta.
Te rog. Trebuie doar să-i dovedesc că el nu e inutil.
Uită-te şi tu la el.
Ei, bine, cunosc un singur om atât de nebun încât să încerce.
- Nu. - Nu?
Nu? Cum aşa, nu?
Mi-am jurat ca niciodată să nu mai forţez un cal terminat să facă ceva.
Aşa, grozav. Deci totul nu-i decât un basm. Vino.
Credeam că nimic nu e atât de stricat încât să nu poată fi reparat.
Ştii tu de ce m-a lovit?
V-a fost teamă.
Şi asta l-a făcut şi pe el să se teamă.
El e ca o oglindă.
În regulă. Pe mâine.
Cândva a fost antrenor la sărituri. Dintre cei mai buni.
- Dar apoi a avut un conflict cu bunica ta.
- Dar de ce? - Din cauza metodelor ei de antrenament.
Uneori erau dure, dar aşa e sportul.
El zice că ea nu mai asculta caii.
Ce-o mai însemna şi asta.
Nu vii?
Dacă întreabă cineva, eşti în camera ta şi înveţi.
Mulţumesc!
Hei, am nişte veşti cu adevărat bune.
Vrei să pui hamurile la trăsurică?
De ce am nevoie ca începătoare, pur teoretic?
Aş lua o zăbală cu brizură dublă.
Nişte pantaloni de călărie şi apărători de piele n-au cum să strice.
Uite, poţi să iei asta. Archibald încearcă mereu să muşte,
crede că e ceva bun. - Credeam că ai interdicţie în grajd.
- Eu... Eu trebuie... astea... - Să-i ducă lucrurile lui Sam.
- Pentru noua elevă. - Exact.
- Zăbala cu... ambrazură dublă. Ciao. - Uită-te. Ca noi! Aşa-i?
Sunt gata.
Pantalonii erau, din păcate, prea mari, dar am tot felul de frâie.
N-avem nevoie.
Înainte să urce pe un cal, omul trebuie să stăpânească trei lucruri.
Echilibrul.
Ritmul.
Coordonarea.
- Şi 4... - 4? Aţi spus trei.
Rezistenţa!
Când le stăpâneşti pe toate, trecem mai departe.
Mika?
Acum le ai!
Cel mai important lucru între cal şi călăreţ e relaţia dintre ei.
Trebuie să domnească un echilibru între respect şi încredere.
Tu conduci calul. Dacă nu ai respectul lui când eşti jos,
nu o să-l ai nici când îl încaleci. El trebuie să te urmeze.
Dar niciodată din teamă. Trebuie să vrea să te urmeze.
Da, trebuie să vă sincronizaţi mişcările.
Caii comunică prin limbajul corpului şi prin energie.
Trebuie să simţi calul, ca să poţi să îl înţelegi.
Caii înţeleg imaginile.
Transmite-i o imagine a ceea ce trebuie el să facă.
Dacă are încredere în tine, el îţi va urma gândurile.
dacă nu, nu el greşeşte, ci tu.
În legendă, calul şi Ce-ce-doarme sunt meniţi unul celuilalt.
Totuşi, trebuie să înveţi să-i fii un bun conducător.
- Voi sunteţi o turmă! - O turmă? De doi?
Da, o turmă de doi. Iar tu eşti liderul.
Acum vom vedea dacă te acceptă.
Mai departe.
Ţine minte: teama ta e teama lui.
OK.
Da, acum putem începe.
Nu el decide, Michelle! Arată-i cine e deasupra.
Vino încoace.
Michelle, antrenorul landului vine la turneu peste câteva zile.
- Ştii ce înseamnă asta? - Dar el nu-şi ridică destul picioarele.
- Atunci ce să fac? - Ai mult din mine în tine.
Aşadar, mişcă-ţi fundul şi fă-l să-şi ridice picioarele. Hai!
Da, d-nă Kaltenbach.
Bună dimineaţa, maestre! Ce aveţi astăzi pentru noi?
Nimic. Astăzi e ziua mea liberă.
Şi-atunci noi ce facem?
Ce ştiţi voi mai bine.
- Păi, ce? - Zburaţi.
A fost o nebunie! A fost incredibil!
Erau cel puţin 1.60 metri!
Clasă mondială! Nici chiar Paul Schockemöhle n-ar fi reuşit.
Dar cine-i Paul Schockemöhle?
Salut, Vânt-de-Răsărit.
- De vorbit încă n-a învăţat. - N-aş fi crezut asta vreodată.
Când o vedea asta d-na Kaltenbach, rămâne cu gura căscată.
Le veţi arăta tuturor, o să fie senzaţia zilei.
Nu ştiu. Poate participarea la turneu e o pălărie prea mare.
- Cu toată lumea aia. Dacă noi... - Păi, de-asta aţi făcut totul, nu?
De asta am minţit-o în faţă pe d-na Kaltenbach. Ca să-l salvăm pe el. Sau nu?
Nu suntem încă gata. Avem nevoie de mai mult timp.
Da. Tu poate ai.
Dar lui nu i-a mai rămas.
Mama?
Bună, scumpo. Ei, cum merge cu învăţatul?
Voiam de fapt să te întreb ceva.
Când ai învăţat ceva şi nu eşti prea sigur dacă ajunge...
Trebuie să mă întorc la particulele mele. Sigur că poţi.
Poţi orice vrei tu.
Din păcate, nu pot acum. Vorbim mai târziu. Pa!
Copii, mâine ne reprezintă doar Michelle, dar astăzi primiţi toţi şansa
de a încerca parcursul oficial. Cine începe primul?
Eu!
Archibald a făcut o pasiune pentru o vacă. N-am reuşit să-l scot de pe pajişte.
Fără panică, încă n-au început. Poarta e deschisă!
Bun. Dar, mai întâi, Michelle o să vă arate modul corect în...
Dar cine mai vine?
Ce înseamnă asta?
Vă rog, d-nă Kaltenbach. Nu vă pot explica, trebuie doar să vedeţi.
Vă rog!
Ei, atunci dă-i drumul.
Hai, dă-i drumul, arată-le.
Conduc eu.
A fost foarte bine. Pentru început.
Nu eu. El.
Ai văzut, Michelle? Asta voiam să-ţi spun.
Aşa trebuie să-l călăreşti pe Weingraf mâine.
Mâine o să fie o plimbare.
Cred că, mai întâi, trebuie să-mi explicaţi ceva.
Deşi cred că şansele noastre mâine sunt mai mult decât duble.
Deschideţi poarta, vă rog.
Salut.
Astăzi m-ai surprins foarte tare.
Eşti, evident, o adevărată Kaltenbach.
Astea, de fapt, erau pentru mama ta, dar...
Mda...
Mulţumesc!
O ţinută impecabilă e şi ea o virtute a călăreţului,
dar o să afli asta.
Totul merge un pic prea repede, nu?
Ai un talent ieşit din comun.
Totul e meritul lui Vânt-de-Răsărit. Eu n-am făcut mai nimic.
Mâine este o zi importantă. Du-te la culcare.
- Buni? - Da?
Piciorul tău... el n-a vrut.
Sperăm că aţi avut un drum plăcut,
şi îi salutăm la ferma de cai Kaltenbach pe oaspeţii noştri de pretutindeni.
Începem la ora opt cu calificările la proba de sărituri.
Inspecţia participanţilor, în vederea concursului, va avea loc în manej,
ca punct culminant al zilei.
Ne bucurăm că mulţi sponsori au făcut posibil acest eveniment.
Demenţial.
- Nu pot să cred. - Aş fi preferat adidaşii...
Crezi că vine şi el?
Bunicul n-a mai pus de 10 ani piciorul în fermă.
Aşa că nu fi dezamăgită, OK? O să reuşeşti şi singură!
Antrenorul landului SĂRITURI PESTE OBSTACOLE
- Tinka! - Da?
- Vrei să faci parcursul cu mine? - Eu? Pe bune?
Am nevoie de nişte ponturi. Şi, în plus, cred că ai avut dreptate.
Mai ai ceva din unguentul ăla? - Da, desigur, aşteaptă. Ţi-l dau imediat.
Poftim. Numai nu prea mult, că altfel... - Da, ştiu. Hai..
După aceea, poţi să mă ajuţi să pun şaua.
Mi-e teamă că ungurul a bătut drumul degeaba.
Ştiu că par comică. Dar şi tu.
De fapt, ce facem noi aici?
N-aş vrea să vă deranjez prea mult, dar are nevoie de asta.
- Să nu se rănească în timpul salturilor. - Asta n-o ştiam.
Nu contează. Am făcut-o cu plăcere.
La urma urmelor, amândouă vrem ce e mai bun pentru Kaltenbach.
- Mă bucur că vezi aşa lucrurile. - Ei, atunci,
multă baftă. Şi nu uita faşele de protecţie!
Ei, să-i dăm drumul.
Şi acum, de la ferma Kaltenbach, cu numărul de start 23:
Michelle von Ritter pe Weingraf.
Uşurel.
Uşurel! Uşurel de tot!
A fost Michelle Ritter cu timpul de 94,3 secunde şi zero greşeli.
Aceasta o plasează pe primul loc.
- Totul OK? - Nu. Are ceva.
Şi acum, ultima concurentă, cu numărul 24,
tot de la ferma Kaltenbach: Vânt-de-Răsărit, condus de Mika Schwarz.
Vânt-de-Răsărit?
Şi nepoata mea.
Ce e?
Ce ai?
Sam! Nu!
Sam.
Cum se simte?
A fost mai norocoasă decât tânărul. Doar o zgârâietură.
- Dar ce e cu Sam? - E sub îngrijire!
Nu trebuia să permit asta.
- Calul acesta rămâne periculos. - A avut ceva. El...
Nu-mi pot explica.
Mai întâi a făcut din mine o invalidă, şi acum asta.
Ungurul îl ia chiar azi cu el.
Ce? Nu. Nu!
Sam e în drum spre spital. Ea vrea să i-l dea ungurului pe Vânt-de-Răsărit.
E deja aici. Mă puteţi ajuta? Îmi pare atât de rău de Sam.
Nu a fost vina lui Vânt-de-Răsărit. - Dacă Sam moare, e vina mea.
Am spus ieri că Vânt-de-Răsărit e un cal dificil.
Nu trebuia să-l vând niciodată.
Discernământul d-nei Kaltenbach nu mai e cum era odată.
E trecută bine de 60 de ani.
Eu am 67.
- Fanny, mă auzi? - Da, prima oară după trei săptămâni.
Spune-mi cum ajung la tine. Îţi explic mai târziu.
Adevărat? Ai vorbit cu maică-ta? Cool!
- Unde sunteţi acum? - Pe autostradă, undeva înainte de Bremen.
Ţine direcţia Wilhelmshaven. Apoi spre Schillig, direct la mare.
- Îţi trimit un link. - Mulţumesc.
- Elisabeth... - Unde este fiica mea?
O căutăm. Nu poate fi departe, la urma urmelor, are un cal cu ea.
Un cal? Bineînţeles.
Unde mi-a fost capul s-o trimit aici?
Da, intră.
- Nu s-a schimbat mult aici. - Lui Mika i-a plăcut.
- Da. De aia a şi fugit. - Poate să ajungă o călăreaţă de excepţie.
Incredibil.
Pentru tine există două categorii de oameni: cei care călăresc, şi ceilalţi.
Care, bineînţeles, sunt total neinteresanţi. Dar pe Mika n-o vei încovoia!
Cum adică ”n-o voi încovoia”?
Ar da bucuroasă toate tomurile de fizică cuantică
pe nişte cizme de călărie.
Preferă să doarmă în grajd decât în patul ei.
Da. Asta numai pentru că vrea s-o vezi.
Ah, Elli.
Am făcut, cu siguranţă, multe greşeli.
Ei, hai, să mâncăm ceva.
Cred că am ajuns.
Tot nu te văd. E doar o fufă pe-o mârţoagă.
- Fufă? - Mika? Cal?
Mika. Mika!
Mă gândeam ce-ţi ia atâta timp. Ai călărit tot drumul?
Ce cal e ăsta? Şi, pe cal?
- Şi pe urmă am şters-o. - Chiar voiau să-l facă salam?
- Salam unguresc. - Groaznic!
Şi-acum ce facem?
Asta...
o hotărâm mâine. Acum trebuie să-l hrănim pe Vânt-de-Răsărit.
Avem noi grijă.
Aşadar, aţi auzit: calului îi e foame. Toate rezervele pe punte.
Următorul.
Următorul!
Următorul.
‘Neaţa!
- Unde e Vânt-de-Răsărit? - L-am ascuns de cei ce-l caută.
- Am visat că e ceva cu el. - Păi, acum, dacă veni vorba...
Nu mă pricep eu la cai, dar e normal să fie aşa umflat
- ...şi să scuipe spumă? - Ce?
Ce ai?
O, Doamne, să te ajut.
Salut, sunt Sam. Sunt probabil în grajd. Aşa că lăsaţi un mesaj.
Vânt-de-Răsărit!
Nu renunţa!
Kaltenbach.
Nu, n-a apărut încă.
Alo? Ce?
- Ce? - Unde?
Nu-i e deloc bine. Nu ştiu ce să fac!
Scumpa mea!
Nu se mai poate ridica. Trebuie să-l ajuţi.
Da.
- Ia să vedem, da? - O să avem grijă de el, OK?
Arzi toată!
- Nu... - E o colică.
Mama. Mama, trebuie să rămân lângă el.
- Vânt-de-Răsărit... - Nicio teamă, draga mea.
Fizic, nu e nimic în neregulă. Pare a fi un şoc puternic.
I-am dat un sedativ uşor.
Mulţumesc.
- Unchiul Kaan? - Bună, Elli.
Asta e o nebunie.
Pe Mika n-au interesat-o caii niciodată.
Maria a remarcat darul fiicei sale la fel de puţin ca şi tine.
Două femei atât de inteligente care văd aşa puţin.
Ce dar?
Mika simte calul.
Îl simte. Doar foarte puţini oameni posedă această capacitate.
- Mai ţii minte cum ţi-era la mine cândva? - Voiam să fug.
Departe de aceste hăţuri şi zăbale şi...
Şi ai reuşit.
Trebuie să mă întorc la nepotul meu.
- S-a trezit. - Slavă Domnului!
Ţeastă tare.
Îmi seamănă.
Bună, scumpo.
- Bună dimineaţă, şoricel. - Ce e cu Vânt-de-Răsărit?
E bine. Totul e în regulă.
Mai e cineva care vrea să-ţi zică salut.
Salut!
Sam.
Am auzit că se pot fura cai cu tine.
Doamnă Kaltenbach!
- Da. - Aş vrea doar să spun,
că îmi pare tare rău de nepoata dvs..
Da, e-n regulă, Michelle.
Poftim.
- Îţi aparţin. - Adevărat?
Mulţumesc!
A, şi... d-nă Kaltenbach? A sunat antrenorul landului.
- Am intrat în lot. - Frumos.
- Totul e din vina mea. - Prostii. Nici nu era de mirare.
Atâta Pepagon unui cal aşa sensibil ca Vânt-de-Răsărit...
- De unde era să ştii tu? - Pepa... ce?
Crema cu efect termic cu care l-ai uns pe glezne.
Arde ca iadul. De aceea trebuie să ungi un strat foarte subţire.
- Nu tu l-ai uns? - Nu.
Dar apărătorile îi erau îmbibate, şi mirosul l-aş recunoaşte oriunde.
- Cine să fi făcut asta? - Michelle mi-a dat lucrurile alea.
Trebuie să mergem imediat la Kaltenbach!
O clipă. Unde vrei să mergi?
Ungurul îl omoară dacă nu facem nimic!
- Acum mergem acasă! - Mami, Tati.
Sunteţi dezamăgiţi că n-am să pricep niciodată chestiile ale cuantice,
dar acum ştiu ce pot să fac. - Ce?
Să zboare!
Cu un cal!
Nu cunosc pe nimeni care să aibă o legătură atât de puternică cu un cal.
Aşadar, mă bucură ca, pe baza prestaţiei tale de până acum,
să te includ în lotul de juniori al landului Hessen.
- Felicitări. - Te felicit din inimă.
Voi da tot ce am mai bun.
- Mika! - Vânt-de-Răsărit nu-i vinovat.
Michelle i-a îmbibat apărătorile cu crema asta iritantă.
- De aceea a luat-o razna. - Ai înnebunit?
Înţeleg, cauţi o motivaţie pentru ceea ce s-a întâmplat duminică,
dar Vânt-de-Răsărit e un cal dificil.
- Nu este! Şi Sam ar fi putut muri!
Ai vreo dovadă pentru această învinuire?
Lui Sam i-a mirosit.
Poate fi pentru că eşti încă sub efectul medicamentelor?
Deci, putem continua, sau mai are cineva ceva de adăugat pentru lămurirea situaţiei?
Da, eu.
Dacă aş fi ştiut asta, nu ţi-aş fi dat crema niciodată!
- Guzgan mic, dă-le-ncoa’! - Nici gând!
Încetaţi!
- A fost ideea ta! - N-a fost!
Vreau ca imediat să părăseşti ferma mea.
Da, şi-aşa nu mi-a plăcut în ferma asta de cai de mâna a doua.
O clipă! Nu aşa repede. Haina rămâne aici.
- Asta va avea urmări! - Dă-i înainte, bunicule!
Mika!
Aşteaptă!
Las-o pe Mika să se întoarcă. E un talent excepţional.
- Va intra imediat în lot. - Mamă!
Scuze. Scuze.
Îmi pare atât de rău.
Nu-ţi reproşa asta.
Sunt sigură că n-a fost ultimul nărăva? din viaţa ei.
Nu mă refeream doar la Mika.
Ştiu.
Data viitoare, mai bine lăsăm acasă literatura de specialitate.
Da, şi... Mulţumesc...
- Ăăă... - Philipp. Pentru ce?
A fost, cu siguranţă, ideea ta să mă sunaţi.
Pe data viitoare.
Salut.
Nu vrei să-i saluţi pe băieţii de la grajduri?
Mulţumesc pentru tot.
Să te întorci.
Probabil iar un tractor răsturnat. Asta ne mai trebuia!
Şoricel!
Nu fi tristă.
Ştii doar că nimic nu se pierde în spaţiu.
Doar îşi schimbă forma.
Poate că el e undeva acolo sus şi veghează asupra ta.
Staţi! Staţi pe loc!
Mika, stăm pe loc.
- Ce are? - Poate o trece şi pe ea ceva...
Vânt-de-Răsărit!
Cum ai făcut asta?
Vezica slabă o are de la tine.
Ce e?
Asta o are de la mine.
Uite-o!
Cu numărul de start 88, pe baza unui ”wild card”:
- Aşa o să fie descalificată. - ...Mika Schwarz pe Vânt-de-Răsărit.
- O, nu! - Credeai c-o să accepte aşa uşor?
- Aşa că puteţi iar să vă certaţi. - Dar arată grozav fără şa. Ce curaj...
Din punct de vedere al fizicii, o provocare, datorită aerodinamicii...