Vrăjitorii din Waverly Place Filmul
Justin, ţi-am găsit geanta.
Te superi dacă arunc o privire la lucrurile tale personale?
Mulţumesc.
Nu se poate.
Justin?
Ce se petrece?
- E toată lumea bine? - Alex!
Extraordinar. Tata, orice e, pot să o păstrez?
Ştiam. Alex se va uita în geanta mea
aşa că am aruncat o vrajă asupra ei. Neagă acum!
Desigur. O geantă mesager fermecată.
Cum ne-am descurcat până acum fără una?
Dar ne vom distra de... Desfă vraja!
Să o lăsăm să umble aşa.
Magia a fost folosită pentru a proteja geanta
desfă vraja şi eliberează baba cloanţa.
Bine, în regulă. M-am uitat prin geantă ta stupidă.
Baba cloanţă? Dar uite ce am găsit.
Bagheta familiei şi Cartea Vrăjilor Interzise.
Justin le-a luat din Vizuină fără permisiune.
Respectul meu pentru folosirea "Creşterii".
Nu le-am luat. Tata mi le-a dat.
Şi iar se micşorează.
Tată, cum ai putut să i le dai lui Justin?
E interzis. Ai zis că nu avem voie să le atingem,
ai zis că nu suntem pregătiţi.
Prin "noi" se referea la tine.
Alex, dacă într-o zi treci examenul nostru
poţi folosi cartea cu vrăji şi bagheta familiei.
Sunt foarte puternice şi necesită un anumit nivel de responsabilitate.
Dar sunt destul de responsabilă. Te poţi baza pe mine.
Cred că nu e drept faţă de mine şi de Max.
Nu-i aşa, Max? Omule!
Max!
Omule, nu ajuţi cu nimic acum.
Voi obţine una din alea.
Nu am o părere despre marea baghetă "tărăboi"
dar dacă cineva ar trebuie să se poarte frumos acum tu eşti aceea.
Nu-ţi forţa norocul. Trebuie să plecăm, dragă.
Da, draga mea.
Poţi să pui bagheta şi cartea cu vrăji unde le-ai găsit.
- Mulţumesc. - Bine.
Nici măcar nu le vreau.
O mare minciună. Staţi! Unde merge toată lumea?
Vreau să începeţi să împachetaţi până ne întoarcem.
Bine. Omule, va fi cea mai grozavă vacanţă dintotdeauna.
- Vor fi vulcani? - Nu.
Atunci cât de grozavă poate să fie?
Bună, dle şi dnă Russo.
Bună, Harper. Ce caută Harper aici?
Da. Mă gândeam că în timp ce voi împachetaţi pentru călătorie eu...
- Ce ţi-am zis? - Când? Acolo?
Nu-ţi forţa norocul. Deja ţi-am zis că nu poţi să mergi la petrecere.
E tocmai în Brooklyn. Nu-i cunosc pe părinţii fetelor.
Mamă, toată lumea merge la petrecerea asta.
Aşa e. Au împărţit cam 1000 de "fluturaşi".
De ce îmi distrugi viaţa?
Asta ai zis şi când te-am forţat să vii în vacanţă cu noi.
Păi, a funcţionat atunci.
Alex, draga mea. Ştiu că tu creşti şi vrei să fii independentă
şi ştiu că vei fi bine cât vom fi plecaţi.
Dar trebuie să înţelegi că mi-e foarte greu să te las în urmă.
Ia-mă uşor, bine?
Tată, arunc o privire rapidă înăuntru...
Fără aşa ceva. Ai auzit ce a zis mama ta.
Am fost clari.
Fără plimbări, zburat, teleportat sau priviri rapide înăuntru
în afara clădirii acesteia cât timp suntem plecaţi.
- Ai înţeles? - Am înţeles.
Bine.
- Scuze pentru asta. - E în regulă.
Încă putem găsi ceva super haios şi potrivit pentru vârsta noastră.
Nu, mergem.
Dar părinţii tăi au zis că nu poţi să părăseşti clădirea.
Exact.
Vreau să spun că asta e o idee foarte rea.
Doar dacă prin "rea" te referi la genială. Ador să stăpânesc situaţia.
Alex!
Nu putem să încetinim chestia asta?
Ba da. Nu!
Când au pus înăuntru mesele trebuie să fi luat comenzile.
Nu-ţi face griji. E fermecată. Ştie unde merge.
Atunci de ce ne îndreptăm spre ieşirea din oraş?
A patruzeci şi doua, a patruzeci şi noua,
a cincizeci şi şaptea...
Petrecerea e în cealaltă direcţie. Pe partea cealaltă a râului.
Vrăji stupide. Stai aşa.
Stai! Greşeala mea. Am ţinut harta invers.
Bine.
Direcţia greşită în care nu trebuia să o luăm
grăbeşte-te şi du-ne la staţia Berkensom.
Aceste vrăji interzise sunt foarte prietenoase.
Vrăji interzise? De ce ai folosi ceva numit "vrăji interzise"?
E interzis. Şi ştiu asta pentru că e chiar în titlu.
Nu e mare lucru când ai bagheta potrivită.
- O ai? - Nu.
Aparent, e prea puternică iar eu nu sunt destul de responsabilă
şi nu te poţi baza pe mine orice înseamnă asta.
- Alex! Nu! - Ce e, Harper?
Serios. Cine a proiectat această cale ferată subterană?
Am reuşit. Nu-mi vine să cred că am reuşit.
Ne-am salvat. Nu-mi vine să cred.
Nu ai reuşit. Eu am reuşit.
Mulţumesc.
Harper, nu-i mulţumi. A făcut asta ca să vină şi să mă spună.
Da, în mod normal da. Aş face asta. Dar e amuzant să vezi toată...
Nu mă voi duce la mama şi tata ca să le stric vacanţa
cu o noapte înainte de ea.
Pentru prima dată nu te voi lăsa să strici ceva important pentru mine.
Asta-i bine pentru că nu o vor auzi de la mine.
Şi ştii de ce nu o vor auzi de la mine?
Nu tocmai despre asta am vorbit?
Am făcut prima mea vraja folosind o baghetă cu putere completă.
- Şi dacă trebuie să spun... - Trebuie?
A mers perfect.
Aproape perfect.
Bine... Păi, pa!
Îmi pare rău că nu mai poţi să rămâi cu mine.
Niciodată nu era să rămân cu tine.
A plănuit asta tot timpul. Foloseşte
"împrumutarea inocentă" a vagonului-restaurant ca scuză.
Ştii că nu e adevărat. Tu îţi iubeşti mama.
Nu am zis că nu. Nu vreau să petrec două săptămâni în pas cu familia.
Veţi purta haine care să se potrivească?
Pentru că asta ar fi rău.
Într-una din zile voi câştiga competiţia vrăjitorilor.
Şi eu voi fi o vrăjitoare în toată puterea cuvântului.
Dacă te-ai îndrăgosti de un muritor şi ar trebuit să renunţi la puteri
exact ca tatăl tău?
Încă nu-mi vine să cred că a făcut asta.
Mie-mi vine să cred. Îmi place povestea aceea.
- Pare a fi romantic. - A fost.
- Ai nevoie de ajutor? - Nu!
Chiar nu am nevoie de ajutorul tău.
Păi, pa!
Bine. Dar într-una din zilele astea s-ar putea să nu mă mai ofer.
Mamă! Îmi cer scuze. Nu mă refeream la asta.
Ştiu la ce te-ai referit. Termină de împachetat.
Am terminat.
Neterminat. Vezi ce am făcut?
Se numeşte "fulgerarea" dispoziţiei.
Sper că uiţi de asta pentru că declar vacanţa asta fără magie.
Dă-mi-o!
- Am nevoie de baghetele voastre. - Poftim?
Nu pot să renunţ la ea.
Tată, sunt atâtea vrăji pe care nu le-am încercat.
Max!
- Capre? - Trebuiau să fie tigri.
Bine. Dacă îţi dau bagheta voi putea să fac magie cu mâna.
Ideea e să nu folosiţi magie.
Nu putem să nu facem vrăji timp de două săptămâni.
Mergem în Caraibe.
E unul din cele mai magice locuri din tot universul.
E din cauza lui Alex, nu?
Justin, nu întotdeauna e din cauza...
Păi, bine. Da! Dă-mi bagheta!
- Haide! - Dă-mi bagheta!
- În regulă.
Notă către mine: nu uita de "Sticky Notes".
Bine. E timpul, oameni buni. E toată lumea gata?
Gata!
Cine are nevoie de chiloţi?
Gata!
- Gata! - Gata?
Zâmbiţi!
Nu-mi spuneţi că nu e cel mai drăguţ lucru pe care l-aţi văzut!
Da! Scuze.
O vacanţă în familie. Va fi foarte distractiv.
Veţi iubi staţiunea asta. Are de toate.
E frumos. E locul în care ne-am întâlnit eu cu tatăl vostru.
- Ne va spune. - Te rog să nu.
- Vreţi să vă spun povestea? - Şi ne va spune.
A fost vara după ce am absolvit la Harvard.
Stăteam lângă piscină şi am comandat un suc de papaya.
A fost un suc de guava.
De fapt, draga mea, chiar a fost un suc de guava.
Nu! De ce aş comanda un suc de guava?
Nici măcar nu îmi place guava.
Zâmbeşte!
Am scuipat papaya pe toată cămaşa tatălui vostru.
Apă!
Apoi m-am uitat sus, în ochii lui.
Şi am ştiut. "Dumnezeule, ăsta e bărbatul perfect pentru mine."
A fost dragoste la prima vedere.
Ca de obicei. Vă rog!
Am ajuns!
Nu am fost mai fericită de atât în toată viaţa mea.
Bună! Bine aţi venit în paradis.
Şi fericirea continuă.
- Frumos! - Pune-l înapoi!
- Sunt incluse în preţ? - Da, desigur.
Bun venit în Caraibe! Toată lumea să ia două.
- Mulţumim. - Iau toată tava.
Sunt Javier. Unul dintre consilierii de activitate de aici.
E grozav pentru că ştiu primul lucru pe care mi-ar place să-l faci.
- Ne faci o poză? - Da, desigur.
- Zâmbeşte! - Spuneţi "paradis"!
- Paradis! - Nu prea cred.
Jerry, uite! E acel magazin mic de suveniruri de unde am cumpărat
maimuţele din nucă de cocos. Îţi aminteşti?
- Să-i facem o poză! - În regulă.
Îmi plăceau maimuţele acelea.
Frumoase haine!
Ce se petrece? Unde merge toată lumea?
Mă duc să înot sub apă într-un acvariu în formă de toaletă.
E grozav!
Mă duc să văd ruinele. Cele mai importante bătălii
din primul şi al treilea război al trolilor s-au purtat acolo.
Nu ştiu dar ies de aici.
Nu, e o vacanţă în familie!
Mama voastră are dreptate. Ar trebui să facem totul împreună.
Cu voi. În public. Arătând aşa.
Am făcut o înţelegere.
Nu ştii ce putem găsi De ce nu vii puţin cu mine
Într-o călătorie pe un covor fermecat?
Du-te! Urcă-te!
Chiar între maşina mea de sunet
Draga mea, măcar încearcă.
Pe un nor de sunet conduc în noapte
În orice loc merge e bine
Merge departe, vine aproape, merge chiar până la stele
Nu ştii ce putem găsi De ce nu vii puţin cu mine
Într-o călătorie pe un covor fermecat?
Nu ştii ce putem vedea De ce nu-mi povesteşti visele
Fantezia te va elibera
Închide ochii! Uită-te înăuntru!
Lasă sunetul să te poarte
Noaptea trecută am ţinut lampa lui Aladdin
Mi-am pus dorinţa să rămân Înainte ca chestia să-mi răspundă
Cineva a venit şi a luat lampa
M-am uitat prin jur şi am găsit doar o lumânare fără valoare
Nu ştii ce putem găsi De ce nu vii puţin cu mine
Mulţumesc mult.
Îmi plac pereţii antici şi pavajul de pe străzi.
Ştii, tatăl tău şi eu am umblat pe străzile astea la primele întâlniri.
Trebuie să fi fost frumos când erau noi.
Atitudinea ta se învecheşte.
Scuze dar "drumul amintirilor" devine cel mai lung parcurs vreodată.
Vreau să fac ceva ce vreau să fac.
Ai dreptate. Noi nu facem ceva ce vrei tu.
Tu alegi ce vom face, bine?
Am menţionat ca Javier ne învaţă să facem surf?
- Theresa, uite! - Cerceii mei preferaţi.
Uite!?
Mă întreb de ce nu am fost încă acolo.
Stai! Ştiu.
Bine. Vrei magie? Acolo e magie.
Şi acum frumoasa Gizelle vă va găsi cartea, dle.
Începem. Eşti gata? Ba da, o vei face.
Şi ce e? Hai! Pe aceea. Prinde-o pe aceea.
Cea pe care o pun la ciocul tău.
Asta este! A scăpat-o! Opt de treflă.
Uimitor. Ce spuneţi?
- Eu spun că e uimitor. - Eu spun că e patetic.
Cineva?
Ştiţi care e problema cu voi? Nu ştiţi să vă distraţi singuri.
Scuzaţi-mă, dle. Aş vrea să mă ofer voluntar.
Bine. Nu ştiam că am cerut nişte voluntari.
- Da, pune banii. - Sigur.
Sper că nu te-am lăsat falit.
Da, mai întâi am nevoie de băutura ta.
Bine.
Mulţumesc. Oricum am stat în prea mult soare.
Încearcă să umfli balonul.
Plămâni puternici.
Dnelor şi dlor, băieţi şi fete, vom trece un ac prin balon.
Acul prin...
Şi dacă se întâmplă să vedeţi gardianul pe undeva
nu ţineţi asta pentru dv. Pentru că avem probleme.
Acul prin balon.
Max!
- Da. - Ăsta e un truc grozav.
Mulţumesc. Chiar voiam să se întâmple asta.
- Frumos. - Mulţumesc. Altcineva?
Copilule, aşteaptă! Vreau să vorbesc cu tine.
Ţineţi asta o secundă!
Bună! Ce mai face? Scuză-mă!
Întoarce-te!
La ce te gândeai?
E vina mea că tipul e un magician grozav?
Bine, îmi pare rău dar doar încercam magia. Nu e mare lucru.
Promit că nimeni nu-şi va da seama că suntem magicieni.
- Sunteţi vrăjitori? - Poate doar o persoană ştie.
Poftim? Nu! E amuzant.
- Nu suntem. - Nici nu încercaţi.
Credeţi că puteam să fac trucul acel pentru care m-am ales cu mărunţiş?
Haideţi, copii. Să mergem!
Nu! Am uitat cea mai importantă parte.
- Şi noi suntem vrăjitori. - Sunteţi vrăjitori?
- Nu prea cred. - Nu acum.
Evident. Dar am fost. Jur.
Pe cuvânt de vrăjitor.
Am fost născut un vrăjitor dar am pierdut competiţia vrăjitorilor
în faţa fratelui meu mai mare.
Ştiu sentimentul.
Adorabila Gizelle a fost transformată într-o pasăre către un malefic...
Nu vrea să vă spun partea aceea a poveştii.
A fost drăguţ să vorbim cu tine. Baftă cu magia!
E grozav. Toată lumea în maşină!
Aş putea să vă arăt câteva privelişti vrăjitoreşti.
Sunt şi un excelent ghid turistic.
Bacşişurile ar prinde bine şi sunt încurajate.
Sună destul de grozav. Voiam să...
Nu! E rândul lui Alex să aleagă. Pariez că va alege un loc îndepărtat.
Mamă, nu ai zis că Alex...
Te superi dacă aleg să ne uităm cum îi cade buza lui Justin.
Haide, dragul mea.
Îţi pot arăta Piatra Viselor.
- Piatra Viselor? - Ştiu unde e.
Avem o hartă.
E cel mai important artifact vrăjitoresc. Poate face orice.
- Da. - Ştii unde e?
- Da! - Tată!
Are o hartă către Piatra Viselor.
- Da? - Da.
La fel ca orice alt magazin de suveniruri vrăjitoreşti din oraş.
În fiecare an, doi sau trei vrăjitori idioţi cutreieră pădurea
încărcând să găsească piatra.
Şi de obicei sfârşesc morţi.
Vă rog. Suntem disperaţi. Suntem de ani pe insula asta
sperând să găsim un vrăjitor care să ne ajute.
Piatra e singura speranţă de a o aduce pe Gizelle la forma ei normală.
Eşti frumoasă şi acum. Eşti extraordinară în lumina asta.
Îmi pare rău, dar e prea periculos.
Haide, Justin! Să mergem!
Da, ştiu. Dar ce aveam de ales?
Dar... Ştiu... Nu... Dacă asculţi... Ştiu ce fac!
E un început pentru tot. Foarte amuzant.
Eşti bine? Nu-ţi face griji. E amuzant.
Poate ai nevoie de câteva lecţii în plus.
Nu la ce preţuri au.
Nici eu nu am fost bun de la început.
Am o problemă mică cu vântul, surfingul şi statul în picioare.
Alex! Priveşte şi învaţă! Ca de obicei.
Bravo, Justin! Bine lucrat.
Nesuferit interzis.
Deşi nu le am cu placa de surf fratele meu are nevoie de o lecţie.
Încetineşte chestia asta!
Întoarce-te! Cum opresc?
Are bagheta!
Frumos, Justin!
Extraordinar! E un talent înnăscut.
Da! Un idiot înnăscut.
Întoarce-te către vânt ca să încetineşti.
Unde e vântul? Nu pot să văd!
Ai grijă!
Fiecare castel are nevoie de o prinţesă.
Acum, bine.
Nu trebuia să râd dar am văzut că e bine.
Aşa e.
Mă bucur că vă distraţi de minune.
E o petrecere pe plajă mai târziu. E vreo şansă să vii acolo?
O şansă imensă? De obicei, mama mea nu se lăsă uşor
dar voi pune ceva la cale.
Grozav. Ne vedem acolo.
Ce pui la cale?
Mamă, cât de dulce trebuie să fiu ca să mă laşi să merg diseară la petrecere?
Cu el? Nu se va întâmpla.
De ce nu pot să merg?
Alex, mai întâi, noi împreună
suntem în vacanţă, draga mea.
Ca o şedinţă foto fără final.
Încerc să creez amintiri.
Şi în al doilea rând am zis nu. Nu trebuie să mai petreci timp
băiatul acela.
Dar nici măcar nu-l cunoşti.
Ştiu că e prea în vârstă pentru tine.
Probabil se dă la fiecare fată care vine la staţiunea asta.
Cel mult încearcă să te păcălească să iei alte lecţii de surf.
Pentru o petrecere la care trebuie să merg nu ne înţelegem bine
dar pentru o schimbare tu vei fi cu mine
Ştii ce? Eşti tânără. Du-te şi distrează-te!
Ce vorbesc? Nu! Hai! Ceilalţi aşteaptă.
La naiba! Nu e destul "suc".
Stăteam chiar aici când i-am zis mamei voastre că sunt vrăjitor.
Da, de asemenea mi-a zis că mă iubeşte.
De ce ai făcut asta? Nu ştiai că trebuie să renunţi la magie?
Ştiam că e o decizie importantă dar ştiam că putem face magie împreună.
Foarte frumos. Înduioşător. Justin, bine. Să mergem!
- Ştiu că ai bagheta. - Ce?
Nu am bagheta. De ce ai crede asta?
Nu aş luă bagheta de la mama şi de la tata pentru că aş fi un...
- Chiar trebuie să o spun? - Nu trebuie.
Nu puteai să stai pe placă pe vântul acela.
A fost chiar greu dar am reuşit.
Tu. Nu, e imposibil.
Nu poţi face vrăji doar dacă ai bagheta.
Sau ai folosit... Ai cartea cu vrăji.
- Nici măcar nu încerci să negi? - De ce?
Bine, uite partea amuzantă. Lasă-mă să folosesc bagheta
sau îi voi spune tatei că ai luat-o fără permisiune de data asta.
Bine, atunci îi spun tatei că tu ai luat cartea.
Şi? Nu eu sunt cea pricepută.
Te rog. Am găsit această uimitoare înţelegere
pentru ai face pe mama şi pe tata să fie de acord cu tot timp de şase ore.
Dar nu am putere de una singură. Am nevoie de baghetă.
De ce nu îmi spui mie? Deja am puterea.
Bine, te strecori de la cină, faci o vrajă interzisă
şi îţi rişti tura lângă el.
Bine. Tu faci vraja iar eu îi ţin ocupaţi pe mama şi pe tata.
Bine.
Pentru o petrecere la care trebuie să merg nu ne înţelegem bine
dar pentru o schimbare...
- Alex! - Mamă, ce cauţi aici?
Din momentul în care Justin a încercat să mă lipească de scaun
ştiam că ceva nu e în regulă.
- Nu te vei opri, nu? - Ce ar trebui să fac?
Din moment ce ai decis că vrei să-mi controlezi fiecare secundă din viaţă...
Te rog, crezi că fac asta pentru mine?
De parcă ai fi o prezenţă plăcută.
Am 16 ani. Nu poţi să-mi spui ce să fac.
Priveşte-mă! Pentru restul vacanţei vei fi mulţumită
şi prezenţa...
Obligă-mă!
Şi când ajungem acasă eşti pedepsită pentru două luni.
Aşa e. Fără întâlniri, fără petreceri, fără magie.
- Mamă! - Niciun alt cuvânt. M-am săturat.
Pune deoparte lucrurile acelea!
Te urăsc! Îmi doresc ca tu şi tata să nu vă fi cunoscut!
Mamă?
Da, bine. Mulţumesc.
- E totul bine? - Da, m-ai speriat.
Nu credeam că vei ajunge aşa repede aici.
Eram la uşa alăturată.
Cum i-am zis şi tipului de la recepţie. Au adus accidental
nişte bagaje ale unui tip în camera mea.
Scapă de ele, bine?
- Eşti cam tânără să fii recepţioneră. - Recepţioneră?
Pariez că ştii unde sunt toate locurile tari, nu?
Te sun mai târziu.
Şi dacă vezi? Spune-i că am nevoie de mai multe prosoape.
Justin!
Alex! Ce s-a întâmplat?
Nimic. De ce? E ceva în neregulă?
- Unde-i tata? - Nu ştiu.
A plecat şi mama a plecat şi nimeni nu s-a mai întors.
- Ai făcut vraja? - Am făcut o vrajă.
Acolo e tata. Stai aşa!
Cred că am trecut peste toate lucrurile cu familia şi
m-am concentrat pe Runele Vrăjitorilor.
- Grozav? - Sună bine, omule!
Cum spun întotdeauna. Fă ce trebuie să faci.
Ridică-l! Pe mai târziu.
Tocmai mi-a zis tata: "Omule"?
Frumoase şolduri.
De ce mama şi tata se poartă ca şi cum nu se cunosc?
De ce foloseşte tata magia?
Tata nu trebuia să aibă magie.
De ce i-a dat flori altei fete? Alex, ce ai făcut?
Vezi? Asta primeşti dacă mă laşi să folosesc bagheta.
- Eşti sigură că aici le-ai lăsat? - Da!
Lumea s-a făcut aşa şi apoi am lăsat bagheta şi cartea cu vrăji pe pat.
Mulţumesc că aţi fugit de mine la restaurant.
Alex, vrei să îi spui fratelui tău mai mic ce ai făcut?
S-a certat cu mama şi cu tata şi a folosit bagheta familie...
- Pe care mi-ai dat-o tu. - Nu e vina mea.
Ţi-ai dorit ca mama şi tata să nu se fi întâlnit şi s-a întâmplat.
E exact ca acum 20 de ani. Nu se cunosc şi nu ne ştiu nici pe noi.
Deci suntem fără părinţi. Stai! Sunt confuz.
E un lucru bun sau un lucru rău?
- Băiatul are dreptate. - E un lucru foarte rău.
Şi încă o dată se dovedeşte de ce nu fac lucruri rele.
Pentru că atunci când fac se întâmplă mai multe lucruri rele.
Recunoşti că e vina ta.
Pot să fie doar într-un singur loc.
Vedeţi? Acolo e cartea.
Din moment ce nu a cunoscut-o pe mama trebuie să renunţe la puteri.
Încă e un vrăjitor în toată puterea cuvântului.
Atunci trebuie să luăm cartea şi să ne dăm seama cum inversăm vraja.
- Dacă vrem s-o inversăm. - Da!
Doar verificam.
Faceţi asta mult prea complicat. Acolo e mama, bine?
Va şti cine sunt.
Mamă! Ce? Nu mă recunoşti?
- Ar trebui? - Da!
Da, ai trebui. Sunt eu, Max!
Maximum. Maximilian. Ştii tu, cel mai drăguţ copil din întreaga lume.
Sau nu-ţi spune nimic asta?
Dumnezeule! Dacă aş fi ştiut că sunt atâţia copii aici nu aş fi venit.
Stai! Chiar nu mă recunoşti?
Nu ştiu. Îmi pare rău. Scuză-mă!
Stai! Nu!
- Max! - Ce faci?
Alex!
Javier, uite, a intervenit ceva şi nu pot să vin.
Niciun cuvânt. Poate altă dată.
Dar, anunţă-mă dacă mai vrei lecţii.
Doar cinci dolari şi vei primi o reducere uimitoare, bine?
Proastă, furioasă, căutătoare de răzbunare
şi dezamăgită că nu am o mamă care să-mi spună: "Ţi-am zis eu!"
Te rog! Mamă, nu!
Scuze! Are probleme cu abandonul.
- Ca voi toţi în acest moment. - Scuze.
Securitatea!
E o simplă vrajă de levitaţie.
- Te rog, e specialitatea mea. - Tu n-ai nicio specialitate.
Începem!
Nimeni nu atinge cartea!
V-am păcălit! Ochii voştri erau aşa.
Ce o să facă?
Bine, ce avem aici?
Nişte vrăjitori care încearcă să facă o poantă...
- Ceva de genul. - Excelent.
O dată mi-am transformat profesoara de matematică
într-un Golden Retriever.
Nu am fost prins. Dar îmi plăcea ora.
Ştiţi, să puneţi ceva în funcţiune.
- Aţi comandat nacho? - Mulţumesc mult.
Pentru nimic.
Aici porţiile sunt foarte mici.
Ai făcut magie pentru distracţie.
A fost o glumă. Vreţi şi voi? Vă este foame?
Spuneţi-mi mie. Doar bani, nu?
Am fost în aceeaşi stare când am vrut propriul meu telefon.
Ştiţi, nu-i aşa? Părinţii pot să fie nişte nesimţiţi.
Fără motiv, doar pentru că discutăm, nu ai o baghetă din titan la tine, nu?
Chiar am. Sunt un vrăjitor faimos.
Am mai multă putere decât vă închipuiţi.
Drăguţ, nu?
Oamenii spun că magia nu e importantă. Ghici ce?
Sunt mincinoşi. Ea chiar e.
Aici. De fapt e extraordinară.
Priviţi asta!
- Scuzaţi-mă! - Sigur.
Au sunat cei de la recepţie. Scot bagajele acelea din camera dv.
Sunt lucrurile noastre.
Din moment ce eşti un vrăjitor în toată puterea cuvântului
pot să îţi pun o întrebare?
Sigur!
Să presupunem că un vrăjitor tânăr, prost, egoist
- şi fără experienţă... - A prins ideea.
Şi-a dorit ca părinţii noştri să nu se fi cunoscut niciodată.
- Ce ai face în situaţia asta? - Nu ştiu.
Mă bucur că asta nu a fost în examenul meu.
Dar trebuie să facă ceva rapid. Ştii, pentru a preveni
pagube permanente foarte grave.
- Grave? - Permanente?
Pagube?
Da, ştii tu, să spunem că oamenii aceştia au copii.
Îmi place melodia.
Realitatea îi va prinde pe copii şi vor dispărea pentru totdeauna.
Nicio întâlnire, niciun copil.
E o problemă magică de logică simplă.
- Cine e profesorul vostru? - Cât de repede, mai exact?
- Cam patruzeci şi opt de ore. - Patruzeci şi opt de ore?
Patruzeci şi opt de ore?
Ei ştiu asta înainte să se întâmple pentru că îşi uită trecutul.
Nu îmi amintesc când am avut 10 ani. Am avut o zi de naştere atunci?
Au nevoie de un miracol. Mi-a plăcut să discut cu voi.
Am auzit ce o petrecere trăsnet pe plajă. Pe mai târziu!
Un miracol. Piatra Viselor.
Piatra Viselor? Da, ar rezolva asta.
Poate îndeplini orice dorinţă sau inversa orice vrajă.
Omule, ar fi amuzant să încerci să o găseşti.
- Nu e periculos? - Şi?
Întotdeauna arătaţi aşa? Aproape că mi-am uitat nacho.
Alex!
M-am trezit. Dar mama şi tata sunt plecaţi. Care e planul tău?
Am înţeles. Ai crezut că te trezeşti şi problema e rezolvată.
- Normal că m-aş gândi la ceva. - Cum ar fi să speri?
Haideţi. Toţi vom dispărea. Justin?
Sigur că m-am gândit la ceva.
Bine, eu şi Alex mergem să găsim Piatra Viselor.
Max, tu rămâi aici şi te asiguri că mama şi tata nu intră în probleme.
Probleme? Sunt bătrâni. În ce fel de probleme s-ar băga?
Nu ştiu. Să cunoască alţi oameni. Să se îndrăgostească.
- Să aibă copii... - Bine, îi voi supraveghea.
- Aici. - Nu-mi vine să cred.
- Harta către Piatra Viselor. - Ştiam că vei suna.
Şi că nu ne vei lăsa baltă.
Când v-am spus despre hartă, penele lui Gizelle?
Niciodată nu crede că ştiu ce fac.
E un anunţ despre mâncarea specială de la Baraca Crabilor.
Nu e asta. Cea mai bună mâncare de pe insulă.
Aici este.
- Eşti sigur că asta e harta? - E unică în întreaga lume.
Băieţi! Uitaţi ce am cumpărat. Harta către Piatra Viselor.
Foarte tare. Tipii aceştia mi-au dat inspiraţia.
Ţineţi-mi pumnii. Vă anunţ când am găsit-o.
- Unde e Max? - Tată, aşteaptă!
Unul o ia într-o direcţie şi altul în cealaltă.
Singura harta din lume?
În apărarea mea, nu am făcut duş de două zile.
Motivul pentru care celelalte hărţi nu funcţionează
e pentru că nimeni nu ştie locul de unde să înceapă.
Bine, oameni buni. Să ne mişcăm.
Nu avem mult timp.
Pe care drum?
Totul e scris aici dar nu are sens.
Pentru că e în spaniolă. Şi faci ore doar din clasa întâi.
Am reţinut ceva. "Vorbeşti englezeşte"?
Ştiu. Dar opţiunile noastre erau destul de limitate.
Calea i se dezvăluie celor care au intenţii pure.
Exact ca mine. Evident.
În mod normal m-aş îndoi dar nu pot să deschid o discuţie aprinsă aici.
Bine.
Arată-mi drumul, deschide-te, te rog, arată-mi calea.
Poate am tradus greşit. Ţine asta.
Să-mi iau dicţionarul de spaniolă.
Am reuşit. A fost uşor.
Trebuie să fie o reacţie întârziată la ce am făcut eu.
Da, a mers.
Gizelle, de ce a trebuit să-mi reaminteşti?
Îmi cer scuze. Ne udăm
într-o pădure tropicală în timp ce încercăm să te salvăm.
Piatra Viselor. O dorinţă per vrăjitor. Vă recuperaţi familia
şi frumoasa Gizelle devine din nou ea însăşi.
Care e problema voastră? Asta e întrebarea, nu?
N-a întrebat nimeni pentru că dacă întrebau... Am zis asta.
Uită. Va fi o surpriză. Nu voi spune.
Nu! Nu alergam.
Cum a fost transformată într-o pasăre?
Nu e o poveste cine ştie ce.
Deget. Ciupire. Durere.
Nu ştiu.
- Justin! - Scuze!
Mă asiguram dacă ne îndreptăm spre locul...
Cascada! Da!
Ne îndreptăm spre direcţia corectă. Perfect!
Mergem în direcţia corectă.
Am o idee. De ce nu conduc eu iar tu să urmezi?
Poate pentru că nu ştii să citeşti harta? Sau busola? Sau în spaniolă?
Ştiu încât să nu merg într-o pânză gigantică de păianjen.
Ia-o de pe mine!
Nu se învecheşte niciodată. Strigi ca o fetiţă.
Ia-o de pe mine! Nu se pune.
- De fapt sunt o fetiţă. - Să nu mai vorbim de asta, bine?
De acord.
Da, s-ar putea să ia mai mult timp decât am crezut.
Crede-mă, bine? Nu gândi aşa negativ.
Am un sentiment bun în legătură cu asta.
Stăm aproape şi nu îi las să-mi scape din ochi.
Unde au mers?
Alo! De unde vine ploaia asta? Da, ştiu că e o pădure tropicală.
Da, asta am zis mai devreme. Trebuie să repeţi chiar tot ce spun?
Scuze!
Trebuie să mergem 6 grade spre nord, nord-est.
Urmăm calea asta restul drumului... Opreşte-te!
Da, cam pe aici. Trebuie să schimbăm direcţia.
Justin, ne cam grăbim. În timpul în care ne jucăm noi dispărem.
Nu pot să treacă două secunde fără să mă critici, nu?
- Ce? - Ai dreptate.
Nu pot. Dorinţa de a face mişto e prea puternică.
Vrei să faci asta ca mine?
De ce trebuie să facem totul în felul în care faci magie?
- Vrei să zici perfect? - Nu, enervant.
Aşa trebuie să faci lucrurile şi aşa îmi place să le fac.
Şase metri în această direcţie. Ar trebui să încerci uneori.
Creşti?
Pentru că nu m-ai putut opri înainte
să realizezi că stai în nisipuri mişcătoare.
Alex, ajută-mă! Te rog!
Acum prinde-mă de mână! Nu e amuzant!
Poate putem merge undeva. Bine. Unde suntem şi unde trebuie să ajungem?
- Ai harta invers. - E mai bine.
- Nu chiar. - Ajută-mă!
Are nevoie de o chestie din-aia în X.
Stai! Suntem în Groapa Fără Fund a Morţii
şi trebuie să ajungem la un morman de pământ.
- Se numesc munţi. Eliberează-mă! - Bine.
Da, munţi. Stai, sunt chiar acolo!
- A fost uşor. - Ajută-mă cu ceva!
Un pod, o creangă de pom. Ajută-mă! Haide!
Mă laşi să fiu în posesia hărţii?
Nu. De ce ai face asta? Dă-mi băţul.
Ştii, cu cât te zbaţi cu atât mai repede te scufunzi.
- E uimitoare această rutină. - Bine! Fac ce vrei. Dă-mi băţul!
- Promiţi? - Da! Nu!
Da, promit! Haide!
Mulţumesc Domnului. Aici eraţi. Am crezut că v-am pierdut.
- Am pierdut ceva? - Nimic.
Bine. Să mergem! Pe aici!
- Cealaltă dreaptă. - Cealaltă. Pe aici!
- Caracoles (Cochilii). - Caracoles.
- Ce înseamnă? Nucă de cocos. - Nu!
- Un suc de guava, vă rog. - Nu facem sucuri de guava.
- Îmi pare rău. - Atunci eu ce beau?
- Papaya. - Papaya. Îmi place cum spui.
În toţi aceşti ani... învaţă fructele, omule.
- Ce? - Ce? Nimic.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Mulţumesc.
De ce nu îi duci asta fetei aceleia pentru mine?
- A cerut unul. - Cine e? E mama ta?
Ce? Nu. Doar dacă crezi că e şi amintirile îţi revin.
- Eşti un copilaş ciudat. - Da, mi s-a mai zis.
- Deci? - Nu.
- Sunt bine. - Nu-ţi face griji.
Mă gândeam că poţi alege mai bine.
Între noi doi să fie, arată ca un câine.
- Haide, amice. - Ce?
- E super. - Te-ai uitat la ea?
Da, m-am uitat şi e tare. E...
Nu e amuzant. Bine, e puţin amuzant.
Ai furat asta de la mine. Gata cu gluma. Adu-o la normal!
- Înainte să vadă cineva. - Bine.
O voi face, cât timp tu îi duci asta ei.
Bine. Dar nu ştiu de ce vrei...
- Care-i problema cu tine? - Îmi pare rău.
- De fapt ţie îţi aduceam băutura. - De ce?
Ca să o torni pe mine? Ce ţi-am făcut eu ţie?
Trebuie să fie invers.
- Vorbesc serios. - Îmi pare rău.
- Nu ştiu de ce am făcut asta. - Nu ştii?
- Ai ridicat şi apoi... - Nu!
Ştii ce? E în regulă. Suntem chit.
- Nu încercam să fim chit. - Serios. E în regulă.
- E în regulă. - Scuze.
Ce faci? Asta e tot?
- Care-i problema cu tine? - O placi, nu?
Atunci de ce nu mergi după ea?
Acelea sunt cele mai periculoase.
Puteam să mă îndrăgostesc de ea dacă era vrăjitoare.
De ce contează asta?
Ţi-am zis, sunt un vrăjitor în toată puterea cuvântului
şi nu pot renunţa la puterile mele pentru un muritor.
- Nu înţelegi. - Miroase acum.
Tu...
De ce simţeam că trebuie să fac ceva?
Eşti bine?
Dacă mama rămânea mama asta nu s-ar fi întâmplat.
Mi-ar fi zis să mă dau cu spray de gândaci.
- Şi? Nu ai fi ascultat-o. - Adevărat.
Dar măcar mi-ar fi spus: "Ţi-am zis eu!"
cu atitudine superioară.
- Îţi aminteşte de cineva? - Da, de mama. Nu mă asculţi?
Eşti sigură că nu le putem cere să nu spună nimic?
Da, ştiu. Ştiu că ai fost condamnată să fii acoperită de pene 50 de ani.
Poată nu ne pot găsi dacă ne mutăm într-un loc fără junglă.
Noi doi. Dacă luăm piatra mai repede ei pot să dispară.
De aceea e planul perfect.
Chiar e planul perfect.
Eşti bună la asta, nu?
Nici mie nu-mi place când ne certăm.
Cum traversăm? Nu se poate.
E imposibil. Suntem blestemaţi,
Stai, sunt instrucţiuni.
Asta e atitudinea pozitivă pe care trebuie să o admir la tine, Justin.
Spune să construim o cale din pietre.
- Nu se va întâmpla. - Cu magie.
S-ar putea întâmpla.
Poate că nu sunt un vrăjitor în toată puterea cuvântului.
Poate că nu am bagheta familiei
iar tu nu ai fost de ajutor. Trebuie să recunoşti.
E destul de impresionant. Îţi trebuie
cunoştinţe superioare despre magie
şi două semestre de geometrie avansată.
Ce? Nu faci aşa? Sau: "Trăieşte şi tu"?
Ce a fost asta? Mulţumesc, Justin?
Ne-ai salvat. Eşti eroul meu. Cu plăcere.
Bine lucrat.
Ce? Ce poată să-i facă o piatră...
Pot să fiu eu prima?
Bine. Noi stăm aici ca să nu vă stăm în drum.
Nu e nevoie să murim cu toţii.
Recunoaşte! Nu e o idee rea.
E o simplă vrajă de levitaţie.
Da, eşti briliantă. Extraordinară.
Nu priviţi în jos! E drum lung până la ei.
De ce te înfurii de fiecare dată când fac ceva bine?
Pentru că nici măcar nu încerci. Nici măcar nu te gândeşti.
Gânditul nu funcţionează pentru mine.
Exact. Şi nu e corect.
Ştiu tot ce e de ştiut despre magie
şi apoi tu vii şi o faci.
De asta trebuie să învăţ tot timpul.
De obicei sunt vrăjitorul familiei. Cum să nu fiu eu?
Şi apari tu şi faci ceva de genul ăsta.
Justin, nu vei pierde. Tu vei fi vrăjitorul familiei.
- Măcar vrei să fii tu? - Alex!
- A fost pe aproape. - Nu ştiu.
- Nu cred că vreau. - De ce?
Eu ştiu că vreau. Nu aş fi nimic dacă n-aş fi vrăjitor.
Magia e singurul lucru la care mă pricep.
Te rog, tu eşti bun la orice.
Sper să reuşească.
Justin e perfect! De ce nu poţi să semeni mai mult cu Justin?
- Cine zice asta? - Tu. Toată lumea.
Mama, tata.
Nu ar fi spus asta dacă nu eram aşa... perfect.
Nu e adevărat. Te iubesc oricum.
Ştiu că?
Trebuie să reuşească.
- Bine lucrat. - Amândoi am lucrat bine.
Alo! Nu uitaţi de prietenii voştri loiali şi de încredere.
Puteţi să trimiteţi înapoi pietrele?
Nu e destul timp.
Ne întoarcem după ce luăm piatra.
Pa!
Da, poate că nu a fost o strategie bună să nu conducem.
Ce? Acolo jos?
Pare să fie singura cale...
Nu-ţi pasă. Bine.
Uite, merg! Pentru că nu poţi zbura.
- Nicio greşeală, iubita. - Aici erai. Unde ai fost?
- Bună, Jerry. - Vin!
Lecţia de yoga. E o întindere extravagantă dacă mă întrebi.
- Uită-te la ele! - E grozav.
Se pare că ai o grămadă de bani de dat.
Te duci diseară la restaurant? Nu comanda tăiţeii.
Pentru că la ora 21 se vor transforma în viermi.
Vor înnebuni.
Chiar. Paste în viermi. Tatăl pe care-l ştiu eu
nu m-ar lăsa să scap cu aşa ceva.
Ştiu. Nici al meu. Eşti din New York?
- Şi eu. - Da, presupun că...
De fapt, nu sunt sigur unde am fost născut.
Vezi...
Theresa! Unde mergi?
Nu e treaba ta. Ştiu despre ce e vorba.
Chiar?
Da, încerci să mă cuplezi cu prietenul tău.
Dar crede-mă, nu ar putea fi mai puţin interesat.
Ce? Nu e chiar adevărat. De fapt, el mi-a zis că tu eşti genul lui.
- Chiar? - Da.
Nu contează pentru că am deja planuri.
Cu cine?
Totul e pregătit. Barca ne aşteaptă.
Mulţumesc.
Acea barcă?
Da.
Mă scuzi pentru un moment?
Vrei să te încălzeşti?
Justin, dacă nu luăm piatra la timp nu mai putem vedea pe nimeni.
Nu-ţi face griji. O vom lua.
- Cum ştii asta? - Pentru că suntem noi doi.
Cum să nu reuşim?
Cred că acum e timpul în care ai fost plecată cel mai mult.
E cel mai mult timp în care nu m-ai luat peste picior.
E adevărat.
Ştiam că vom găsi ceva de făcut.
- De unde vrei să încep? - Nu vreau.
- De unde vrei să încep? - Îmi place aşa.
Să încercăm asta.
Toate intenţiile tale au fost pure.
Cum ai putut să deschizi poarta şi eu nu?
Nu ştiu. Mă gândeam la salvarea familiei.
Şi eu tot la asta.
Dacă eram eu cel care o făcea...
Ăsta e răspunsul meu.
- Eşti un vrăjitor grozav, Justin. - Doar ştiu nişte vrăji.
Nu înseamnă că sunt grozav.
Eu cred că eşti grozav.
Întotdeauna eşti lângă mine.
Indiferent de câte ori o dau în bară.
Nu mă face grozav. Mă face un frate bun.
Ştiu că nu o spun foarte des... dar mulţumesc.
Cu plăcere.
Alex! Trezeşte-te! Cred că e cineva acolo.
Tu eşti băiatul. Du-te şi verifică!
Dumnezeule! Scuze.
Am crezut că e ceva acolo şi în plus nu sunt bună dimineaţa.
Aţi ajuns. E grozav. Am crezut că trebuie să facem singuri asta.
Uite, acolo sunt. Stânca albă unde se află piatra.
Atât de departe. Şi uite-o din nou. Ce aproape.
Haide!
Bună! Ne vedem la piscină mai târziu.
Aşteaptă! Jerry! Trebuie să mă ajuţi.
Ce e acum?
Nu pot să-mi amintesc nimic de dinaintea clasei întâi
iar fratele şi sora mea nu s-au întors noaptea trecută.
Nu ştiu de ce îmi spui mie. Spune-le părinţilor, copile!
Încerc să fac asta dar e cam şocant.
Au plecat să găsească Piatra Viselor.
Ce? Dar e incredibil de periculos.
Da, a fost ideea ta.
Nu ştiam că încearcă să o facă.
Eşti singura persoană pe care o ştiu care mă poate ajuta să-i găsesc.
Te rog!
În regulă. Haide!
Am o hartă.
Problema e că nu îţi zice de unde să porneşti.
- Da. - Stai! E harta unei comori?
O hartă a comorii? Nu fi ridicolă.
- Este. Este o hartă a comorii. - Da, aceea care funcţionează.
Este, dar ne lipseşte o parte.
Fratele meu Justin şi sora mea, cum o fi chemând-o
au avut ceva ce ar fi trebuit să vină în colţul acesta.
E o poză a unei forme, nu ştiu cum să o descriu.
- Cu acest gargui pe ea. - Ar putea fi oriunde.
Ştiu unde e. Am văzut asta în turul meu al artifactelor ieri.
E chiar... Staţi. Vin şi eu?
- Da! - Nu!
Ţi-e teamă că trebuie să petreci nişte timp cu mine?
Nu. Doar că e... Trebuie să... Spune-i tu!
- Ar fi extraordinar. - Ce?
Va fi distractiv. Conduc eu. E în regulă cu voi.
Ce?
Trebuie să mă laşi pe mine să vorbesc.
Să mergem, băieţi!
Harta se termină aici. Trebuie să găsim o peşteră.
Peşteră? Undeva pe stâncile acelea.
Sună greu, nu credeţi?
El que menos sabe es el que los guía.
Cel care ştie mai puţin acela îi va îndruma.
Alex! Scuze. Din reflex.
E în regulă. Şi eu voiam să mă propun.
Bine. Detaliul acesta corespunde cu acela de pe stâncă.
Dar poată să corespundă şi cu acela.
De ce nu întrebăm pe cineva?
- Asta e de acolo. - Da, dar mai e ceva.
Nici nu mă bagă în seamă.
Sunt multe poieniţe. Totul e o mare poiană.
Scuzaţi-mă! Bine.
Bună, sunt Alex! Îmi pare rău că vă deranjez
dar am nevoie de ajutorul vostru.
Engleză? Nu. Sigur că nu.
Nu te apropia prea mult de fata nebună.
Mulţumesc, sunt noi. Tocmai... Nu! Îmi pare rău.
Caut o peşteră. Peşteră?
Bună!
E un reality show? Despre ce tot bolboroseşte?
Îmi pare rău dar puteţi vorbi mai rar?
Ar fi bune şi nişte gesturi cu mâinile.
Staţi!
La ora de spaniolă am dormit atunci
Un subtitlu zburător acum se arată
Cred că ea caută o peşteră.
"Cred că ea caută o peşteră." Da, exact. Unde e?
"Poate dacă zâmbim şi dăm din cap va pleca."
Mă întreb de ce se arată de parcă a dormit pe pământ.
Nu cred că ştie cât de rea e respiraţia...
Bine, nu mai contează. Scuze că v-am deranjat.
Mia bine rămânem la: "Nu ştiţi unde e peştera".
Peşteră?
Cel care ştie mai puţin... Din moment ce nu sunt eu, tu eşti.
Ştii unde e peştera?
Presupun că nu ai vreo bombonică mentolată, nu? Bine.
Doar cei curajoşi vor îndrăzni să continue.
Spune că: "Calea i se dezvăluie celui care are intenţii pure."
- Ce înseamnă asta? - Înseamnă că e timpul să pleci.
Mulţumesc pentru ajutor, dar ne descurcăm de aici.
Nu plec acum. Nu vă las doar pe voi doi să vă distraţi.
Şi în plus, niciunul dintre voi nu ştie spaniolă.
Da, aşa că trebuie să rezolvăm asta împreună.
S-a terminat cu asta, oameni, cine aţi fi.
Uite, tic-tac. Trebuie să ne mişcăm.
Dar nu putem. Ştii tu.
Dnă, uite acolo!
Ce? Tu vezi ceva? Eu nu văd nimic.
- Da, e un... - E ca o pasăre.
Uitaţi! E o cale. Nici nu am văzut asta.
Haideţi!
Stai! De unde a apărut asta?
Presupun că nu aveţi vreo lanternă, nu?
Permiteţi-mi!
S-a dus!
Magia noastră nu funcţionează. Peştera trebuie să fie fermecată.
Nici a mea nu merge. Dar îmi place scuza cu "fermecată".
Trebuie să folosesc asta. Fermecată.
Puteţi aştepta aici dacă vreţi.
Şi să mergeţi voi singuri? Nu, învăţ din greşelile mele.
Suntem împreună în asta. Uite o idee. Rămânem aici.
Bine. Eşti gata?
Nu, dar să mergem.
Baftă! Ne vedem în curând. Aveţi grijă la lilieci şi păianjeni
şi la scorpioni şi la şerpi...
- Am înţeles. - Ne mai vedem.
Tu ai vrut să stăm aici.
- Ţine-te bine! La trei. Unu... - Nu-mi simt picioarele.
Unu, doi, trei!
Încă sunt aici, băieţi. Nu mă distrez deloc.
De ce nu zac acum lângă piscină?
- Hai! - Tată, hai!
- Unu... - De ce trebuie să număraţi?
Trageţi!
E alunecos!
Ştim că asta e peştera potrivită?
Eu mizez că da, dar e doar o presupunere.
Ar fi bine ca piatra asta să inverseze vraja
sau voi avea excremente de liliac în păr pentru nimic.
Piatra Viselor poate să facă orice.
Să inverseze vraja, să îţi arate viitorul.
Dar ai o singură şansă.
Îmi pare rău pentru tot.
- Ce? - Îmi pare rău.
E doar vina mea.
Te-am auzit şi prima dată doar că voiam să te mai aud spunând-o o dată.
Uimitor. Chiar şi în faţa unui blestem iminent eşti foarte enervant.
E unul dintre lucrurile pe care le-am învăţat de la tine.
- Încă faci asta. - Şi mie îmi pare rău.
- Pentru ce? - Eşti sora mea mai mică.
Avem nevoie unul de celălalt.
Stai! Ce a fost asta?
Ştiu. Nu mai repet.
Cale din pietre.
Poate e o cale pe margine.
Sau un pod gigant chiar pe mijloc.
- Dar cum? - Nu ştiu.
E doar "uau". Podul! A apărut şi e...
E un...
Bine, nu e cea mai mare problemă a noastră acum.
E ciudat că nu pot să-mi amintesc ce am primit de Crăciun.
Uite, dacă nu vrei să mergi în continuare e în regulă.
Glumeşti? Ce fel de femeie nu vrea nişte magie în viaţă?
Să mergem!
- Ştii, pentru o muritoare e... - Da, am înţeles.
E tare. Hai!
Îmi place felul în care merge.
Ăsta e locul dar cum vom găsi piatra?
Poate să fie oricare din acestea.
Presupun că e aceea.
Bună presupunere.
Ai grijă!
Cineva ar fi trebuit să pună un grilaj sau ceva. E periculos.
Bine. Merg eu.
Sunt de acord. Tu mergi.
Bine.
Încearc-o pe asta.
Bine. Aproape am ajuns.
Nu te uita în jos!
Ai grijă! Ţine-te de torţă! Dar nu de partea fierbinte.
De ce? De ce am ales partea dificilă?
Ai grijă picioare.
- Nu călca pe părţile care se rup. - Toate sunt aşa.
Ai grijă...
Bine. Sunt bine.
- Unde e piatra? - O văd.
- Cred că pot să ajung la ea. - Nu, e prea periculos!
Trebuie să încerc. Nu avem de ales.
Am luat-o!
Te-am prins! Nu te las să cazi.
Am reuşit. Nu e prea târziu. Putem repara totul.
Nu! Ce faci? Întoarce-te!
- Aţi luat-o? - E toată lumea bine?
- Tată! - Mamă!
Îmi pare foarte rău. Tu ai avut dreptate iar eu nu.
Repet dacă vrei asta. Nu pot să fac asta singură.
Am nevoie de tine şi de ajutorul tău.
Max, cum ai reuşit? Cum ai inversat vraja?
Nu am făcut-o.
Serios. Ce e cu tot îmbrăţişatul acesta?
- Nu ştii cine sunt, nu? - Îmi pare rău.
Stai aşa! Te cunosc. Lucrezi la staţiune.
Ziua trecută la piscină aţi întrebat despre inversarea unei vrăji.
- Cine sunteţi? - Bună, tată.
Tată? Nu mi-ai spus că eşti însurat.
Ce?
Poate să-mi explice şi mie cineva ce se petrece aici?
Nu. E ridicol. Vă auziţi măcar?
- Trei copii. - Sunt o fată de 16 ani.
Te rog să nu-mi spui copil.
Asta a fost una din problemele noastre.
- Bine. Trei orice. - Bine, în regulă.
Cred că îmi place mai mult "copii".
Trei copii se arăta şi spun că noi suntem părinţii lor.
Nu e logic. Cred că mi-aş aminti.
Mulţumesc. Dar dacă vă amintiţi nu am avea această problemă.
Şi noi ar trebui să fim căsătoriţi. Nu suntem.
Are dreptate. Nu înţeleg. Jur că niciodată...
Niciodată ce?
Jur că niciodată nu m-aş îndrăgosti de o muritoare.
- Şi acum? - Eu...
Spune-mi că nu te îndrăgosteşti de mine.
Şi vom şti că nu e adevărat.
Nu pot să-ţi spun asta.
Sărutat. Fără sărutat. Nu am timp de chestia asta siropoasă.
Trebuie să facem ceva.
Are dreptate. Cum ai făcut vraja la început?
Eu am făcut-o. Dar n-am avut intenţia, jur.
Poate la început am avut intenţia dar apoi am folosit o baghetă adevărată.
- Asta? - Poţi să faci ceva?
Nu! Îmi pare rău. Mi-aş dori să...
Dar aici spune că unul din voi poate inversa vraja.
Dar trebuie să fii un vrăjitor în toată puterea cuvântului.
Dar competiţia vrăjitorilor e la ani depărtare. Am minute.
- Nu trebuie să fie la ani depărtare. - Nu sunt pregătită.
Trebuie să facem asta.
Dacă nu fac asta vor dispărea pentru totdeauna.
Mamă, va fi bine. Promit.
Scuze dar cred că aveţi femeia greşită.
Nu mi-aş uita propriul copil. Trebuie să plec.
- Mamă! - Dna aia e mama ta?
- Max, nu îţi aminteşti cine e? - Ar trebui?
Trebuie să facem asta acum. Toată lumea să prindă bagheta!
Îmi amintesc de tine.
Rămâneţi concentraţi. E un singur mod prin care să-l aducem înapoi.
E o problemă de câteva minute ca timpul să vă prindă şi pe voi.
Doar un singur vrăjitor în toată puterea cuvântului poate exista
Toată puterea către fiul sau fiica ta
Transportă-ne pe noi trei la o bătălie antică în viitor
Unde unul va ieşi învingător
Justin? Tată?
Alex! Ce se...
- Gata? - La ce te referi?
Nici măcar nu avem baghete.
E simplu. Cine prinde puterea primul
o păstrează. Cel care pierde nu primeşte nimic. Aţi înţeles?
Şi dacă nu încercaţi nu va funcţiona.
- Dar apoi... - Ce mai contează?
Va fi prea târziu.
Vom încerca din greu.
Îmi pare rău.
Regulile sunt simple. Singurele vrăji pe care le puteţi folosi
sunt cele care implică cele patru elemente.
Pământ, aer, foc şi apă.
Ce? Nimeni nu a zis nimic despre asta.
Ai ştiut asta?
Am studiat bătăliile zece ani din viaţă.
Ai idee câte vrăji am memorat?
Cei mai buni vrăjitori fac multe din puţin.
Bine. Doar de asta aveam nevoie.
Bine. Baghetele vă sunt pregătite?
- Baftă! - Baftă!
Pe locuri, fiţi gata, magie!
Pornim. Bine.
Justin!
Grăbiţi-vă! Timpul se scurge.
Chiar erau necesare şi fulgerele?
Ştii cât de previzibile pot să fie?
Nu mai face asta!
Nu vă uitaţi la mine. Face ce vrea! Mişcaţi-vă!
- Serios acum! - Scuze, nu ştiu alte vrăji.
- Nu, Archie. - Gizelle, de ce faci asta?
- De ce să nu mai vorbeşti cu mine? - Archie, nu mă înţelege greşit.
Ai fost o pereche grozavă de picioare când am avut nevoie.
Dar acum am propriile picioare.
Dar am făcut toate astea ca să fim împreună.
- Pentru noi. - Asta ai crezut?
- Asta ai zis tu. - Am minţit.
Archie, de ce nu trăieşti puţin? Sau să faci un truc magic ca lumea?
Pot să primesc măcar o îmbrăţişare de despărţire?
Tu. Tu ai fost pasărea aceea.
- Nu ştiu despre ce vorbeşti. - Ieri, asta m-ar fi înspăimântat.
Dar acum am nevoie de piatră.
Nu prea cred.
Uite, nu ştiu ce se întâmplă. Nu fac parte din lumea ta.
Ştiu că inima mea a fost sfâşiată de acest băiat.
Nici măcar nu am ştiut că îl iubesc.
Şi tatăl lui care s-ar putea să nu fie soţul meu.
Nu m-aş fi supărat dacă era... şi ceilalţi doi copii.
Aceşti copii minunaţi.
E o poveste lungă dar au nevoie de piatra aia.
Şi intenţionez să o iau. Într-un fel sau altul.
Nu îi las pe acei copii să mă toarne autorităţilor.
Mi-am recăpătat viaţa.
De ce nu consideri că e un nou început?
Dar pot să văd că tu şi fiica ta nu vă înţelegeţi bine.
O grămadă de mame ar vrea să fie în locul tău.
Aici e prima. Dă-mi piatra!
Te referi la asta?
Cum ai...
Ce faci?
E primul meu truc din noul meu număr.
- E o iluzie. - Ce...
Nu ai făcut-o! Ce... Nu!
Gizelle... O plac mai mult în formă de pasăre.
Mulţumesc.
Răzbunarea pentru vraja cu mocirla.
- Justin! - Trebuie să încheiem asta.
Asta e.
Am reuşit. Am câştigat.
Sunt un vrăjitor în toată puterea cuvântului.
N-am ştiut niciodată cât de grozav va fi. E uimitor.
Felicitări. Vezi? Ţi-am zis că eşti gata.
- Justin... - Nu, e bine.
Bine. Repede. Trebuie să faci acum vraja.
Da, dar nu ştiu ce să fac.
Justin, ajută-mă! Ce vrajă folosesc?
- De ce te-aş ajuta? - Pentru că eşti fratele meu?
- Îmi pare rău că... - Sunt fratele tău?
Nu. Justin, nu mă poţi lăsa aici. Te rog să îţi aminteşti.
Sunt Alex. Sunt sora ta mai mică.
Te-am jignit şi te-am făcut să arăţi prost dar mă iubeşti oricum.
Eşti tot ce am vrut să fii.
Sunt geloasă pe faptul că eşti deştept,
cât de amabil şi de drăguţ.
Te rog să nu mă laşi aici.
Nu te-aş lăsa niciodată. Nu ştiu cine eşti dar te cred.
Bine, ce vrajă folosesc?
Ce se petrece? Nu ştiu care e situaţia.
Nu! Justin!
Nu!
Trebuie să mă ajuţi. Justin trebuia să câştige, nu eu.
Fii calmă! Poţi să faci asta.
Inversează vraja Nu mă face să strig şi să ţip
Încearcă alta! Concentrează-te!
Din cauza cuvintelor de ură ale ei pe fraţii mei să nu îi iei
Nu ştiu cum să fac asta. Te rog, ajută-mă!
Îmi pare rău dar cred că e prea târziu.
- Nu poate fi târziu. - Ar ajuta asta?
- Piatra. - Ai grijă.
Ai o singură dorinţă. Poţi reuşi. Îţi poţi recupera fraţii
şi poţi fi şi un vrăjitor în toată puterea cuvântului.
Doreşte-ţi să reapară.
Bine?
Dar... Nu! E mai mult de atât.
Vreau ca totul să fie exact cum a fost.
- Alex! - Mamă?
Din momentul în care Justin a încercat să mă lipească de scaun
ştiam că ceva nu e în regulă.
- Nu te vei opri, nu? - Mamă!
Îmi pare rău. Nu te-aş putea urî niciodată. Te iubesc.
Ştii asta, nu? Şi nu doar spun asta. Gândesc asta.
Da, ştiu asta, draga mea. Dar încă eşti pedepsită.
Da, ştiu. Abia aştept să fiu pedepsită.
Pedepseşte-mă! Ia-mi magia! Chiar nu îmi pasă.
Bine, atât timp cât ţi-ai învăţat lecţia.
- Alex! - Justin! Max!
Ţi-a fost dor de fraţii tăi?
Justin! Max!
Ce ai făcut?
Ai renunţat la puterile tale? Ai câştigat. De ce ai făcut asta?
Pentru că voiam să mă asigur că nimic nu e diferit.
Că nimic nu s-a schimbat.
- Data viitoare nu te iau uşor. - În fine.
- Să mă iei uşor? - Sunt chiar aici.
Da, eşti. Şi te iubesc pentru asta.
- Ce se întâmplă? - Îmbrăţişat?
- Nu cred că ştiu de ce. - Tată!
Mamă!
Scuzaţi-mă!
- Alex! - Sigur, Javier.
Alex, dacă vrei să pleci pentru o oră sunt de acord cu asta.
Eu nu.
Javier, de ce nu găseşti pe cineva care nu are o mamă
care nu e cu ochii pe ea?
Da! Pa!
Aici. Fac o poză!
E în regulă. Cred că avem destule poze.
În plus, o să-mi amintesc întotdeauna momentul acesta fără o poză.
- Te iubesc, fata mea. - Şi eu te iubesc.
Am o idee grozavă. Să mergem să vedem monumente vrăjitoreşti.
Pasăre proastă!
Subtitrare de ***Răzvan*** Corectura: Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro