FaceČi reclamÄ produsul dvs.sau a unei marci aici contact www.OpenSubtitles.org astazi
MESAJ PENTRU TINE
Uimitor ! E uimitor !
Fii atentă ! Tuturor angajaţilor statului Virginia
a trebuit să li se şteargă Solitaire de pe computere,
pentru că nu mai lucraseră nimic în şase săptămâni.
- Ce trist ! - Ştii ce înseamnă asta ?
E sfârşitul civilizaţiei occidentale, aşa cum o cunoaştem noi.
- Nu ai întârziat ? - Tehnologia !
Spune-mi un singur lucru bun pe care ni l-a adus tehnologia.
Curentul electric.
E unul singur. Crezi că aparatul ăsta îţi e prieten, dar te înşeli. Am plecat !
- Ne vedem diseară ! - Sushi !
Pa !
Bine ai venit !
Ai mesaje.
"Brinkley e câinele meu. Iubeşte străzile New York-ului la fel de mult ca mine."
Însă lui îi place să mănânce resturi de pizza şi de covrigi de pe trotuar,
iar eu prefer să le cumpăr.
Brinkley e un prinzător de excepţie,
căruia i s-a oferit un post în echipa Mets, dar a preferat să rămână cu mine,
ca să poată dormi 18 ore pe zi pe o pernă verde, mare cât o roată.
Nu adori New York-ul toamna ? Eu simt nevoia să cumpăr rechizite.
Iubitule ? Sunt pregătită.
Ţi-aş trimite un mănunchi de creioane proaspăt ascuţite,
dacă aş şti cum te cheamă şi unde stai.
Pe de altă parte, faptul că nu ştiu are farmecul său.
- Ai apăsat butonul ? - Da.
Ce târziu e !
Random House l-a concediat pe Dick Atkins. Cale bătută !
Murray Chilton a murit, deci numărul celor cu care nu vorbesc a scăzut.
Repede !
Vince a avut parte de cronici excelente. O să devină un nesuferit.
- Diseară luăm cina la Pen. - Trebuie să vin şi eu ?
Joe Fox, mi-ai promis !
Ţinuta e obligatorie. Nu pot să le dau direct bani ?
Care e cauza săptămânii ? Libertate pentru scriitorii albanezi ?
Pentru că eu îi sprijin !
Bine, vin... Ai întârziat !
Ştiu.
Bună dimineaţa, dră Eden.
Cine e un cătel fericit ?
Bine ai venit !
Ai mesaje.
Gata, jos !
Dragă prietene,
îmi place să încep mesajele de parcă am fi deja în mijlocul unei discuţii.
Mă prefac că suntem prieteni vechi, şi nu ce suntem de fapt:
oameni care nici măcar nu-şi cunosc numele
şi care s-au cunoscut într-un chat room,
amândoi pretinzând că n-am mai fost acolo niciodată.
"Oare ce va spune astăzi NY152 ?", mă întreb.
Pornesc computerul. Aştept nerăbdătoare să se conecteze.
Intru pe Internet şi nu respir, până când nu aud acele cuvinte:
"Ai mesaje".
Nu aud nimic, nici măcar zgomotul străzii, doar bătăile inimii mele.
Am mesaje de la tine.
śś [The Cranberries - Dreams]
ś And Oh my dreams It's never quiet as it seems ś
ś Never quiet as it seems ś
ś I know I've felt like this before But now I'm feeling it even more ś
ś Because it came from you ś
ś And then I open up and see The person falling here is me ś
ś A different way to be ś
ś A totally amazing mind So understanding and so kind ś
ś You're everything to me ś
A sunat electricianul.
A lovit o căprioară cu camionul şi nu poate veni decât mâine.
Rafturile pentru etaj întârzie, pentru că lemnul de pin comandat are paraziţi.
Foarte bine !
Şi am primit o amendă de 50.000 de dolari,
pentru că muncitorii se uşurează de pe acoperiş.
Grozav ! Electricianul a sosit ?
Tocmai ţi-am spus că a lovit o căprioară. Ştiam eu că nu mă asculţi.
Ai dreptate. Nu te ascultam.
Nu aud nimic. "Nimic, nici măcar zgomotul străzii, doar bătăile inimii mele."
Cred că aşa era. Ceva de genul ăsta...
Tu şi Patricia v-aţi logodit, nu ? Mie poţi să-mi spui !
- Să ne logodim ? - Spune !
- Ai înnebunit ? - Credeam că o placi.
O plac. O iubesc pe Patricia !
Patricia e uimitoare.
Patricia face ca şi cafeaua să-şi piardă calmul.
Ştii ceva ? Ar trebui să anunţăm cartierul că am sosit.
Nu ştiu ce să zic. Suntem în Upper Westside.
E ca şi cum le-am spune că vindem droguri. O să ne urască.
Cum o să afle, o să se apuce să picheteze magazinul mare şi rău care va distruge...
Tot ce preţuiesc ei.
O să-i seducem ! O să-i seducem cu spaţiul, cu reducerile,
cu fotoliile comode şi cu cafeaua noastră.
Aşa e ! La început o să ne urască, dar până la urmă îi cucerim.
- Şi ştii de ce ? - De ce ?
Pentru că o să le vindem cărţi ieftine şi stimulenţi legali.
Între timp, o să punem un anunţ: "În curând, un nou magazin Fox Books."
"Sfârşitul civilizaţiei, aşa cum o cunoaşteţi."
- Bună dimineaţa, Christina ! - Bună dimineaţa, Kathleen !
E o zi superbă. Nu e o zi extraordinară ?
Da, sigur...
- Idiotule, ce faci ? - Vezi pe unde mergi ! Am verde.
Nu adori New York-ul toamna ?
Perfect !
- Nu există nimic mai bun. - Bandă autoadezivă ? Ce te-a apucat ?
- Nimic. - Eşti îndrăgostită !
Îndrăgostită ? Nu.
Ba da. Îl iubesc pe Frank.
Practic, ne-am mutat împreună.
Crezi că putem trimite anunţurile de Crăciun săptămâna asta ?
Da, până luni, îţi promit. Dar trebuie să predau o lucrare vineri.
- Ce se întâmplă ? - Nimic. Absolut nimic.
Ştii ceva ? Nu mă mişc de aici, până nu-mi spui.
Bine. Se consideră infidelitate dacă ai o aventură prin e-mail ?
- Aţi făcut sex ? - Sigur că nu ! Nici nu-l cunosc.
- Nu, sex virtual. - Nu.
N-o face ! Cum cedezi, îşi pierd respectul pentru tine.
Nu e vorba de asta. Noi doar ne scriem.
Nu e nimic serios. În plus, vreau să mă opresc, pentru că deja...
- Ai mers prea departe ? - Sunt zăpăcită.
Dar n-o s-o fac, pentru că nu e nimic serios.
- Unde l-ai cunoscut ? - Nici măcar nu-mi amintesc.
De ziua mea, am intrat într-o cameră pentru "cei de peste 30 de ani".
Era şi el acolo şi am început să discutăm.
Despre ce ?
Despre cărţi, despre muzică, despre dragostea noastră pentru New York.
Discuţii nevinovate şi banale.
- Un mănunchi de creioane ascuţite. - Poftim ?
Las-o baltă ! Nu discutăm despre nimic personal.
Nu ştiu cum îl cheamă sau cu ce se ocupă şi unde stă,
deci pot să nu mă mai văd cu el, pentru că nici nu îl văd.
Doamne ! Ar putea fi următorul om care intră în magazin.
- Ştiu. - Ar putea fi...
George !
- Bună dimineaţa. - Tu navighezi pe Internet ?
Eu cred că Internet-ul e doar un alt mod de a fi respins de o femeie.
- Bună dimineaţa ! - Bună, Birdie !
- Vorbim mai târziu ! - Despre ce şuşotiţi, fetelor ?
Despre sex virtual.
Am încercat şi eu să fac sex virtual, dar suna mereu ocupat.
Ştiu cum e.
Eram deprimată într-o seară, pe la ora nouă.
Jessica şi Maya, ce faceţi ?
- Vreţi s-o salutaţi pe Kathleen ? - Bună, Kathleen !
"Magazinul de după colţ", George la telefon.
Construcţia merge bine. O să deschidem la data stabilită.
Deşi eu şi Kevin suntem îngrijoraţi de reacţia cartierului.
Ce e materialul ăsta de pe canapea ? Are vreun nume ?
Bani. Se cheamă bani.
- Gillian l-a ales. - Ai ghicit !
- Tatăl tău se însoară din nou. - Serios ? Felicitări !
- Mulţumesc. - De ce ?
- Cine ştie ? - Din dragoste ?
- E posibil. - Cred că eşti un prost !
Tată, Matthew are patru ani. Ar fi frumos dacă părinţii lui ar fi căsătoriţi.
Am un anunt trist de făcut.
City Books, de pe strada 23, a dat faliment.
- Alt independent distrus. - Să trecem la următorul !
O să le cumpăr toate cărţile
despre arhitectură şi despre istoria New York-ului, pentru noul magazin.
Cât plăteşti, fiule ?
Oricât ar costa,
o să fie mai ieftin decât incidentul ăsta nefericit cu mohairul.
- Care acum s-a lipit de costumul meu. - Poftim !
O să avem o secţiune dedicată scriitorilor din Westside.
Ca o concesie făcută cartierului.
Perfect ! Ţineţi-i pe pseudointelectualii ăia demenţi şi liberali din Westside...
Se numesc cititori, tată.
Nu face asta ! Lasă abordările romantice şi n-o să-ţi sară la gât !
Ce concurenţă avem ?
Un magazin cu cărţi de mister, "Sleuth",
şi o librărie pentru copii, "Magazinul de după colţ".
- E acolo de o veşnicie. - Magazinul Ceciliei.
- Cine ? - Cecilia Kelly. O femeie minunată !
Cred că am ieşit cu ea o dată. Sau poate că doar ne-am scris.
- I-ai trimis scrisori ? - Se chema poştă.
- Timbre, plicuri... - Da, am auzit de chestia asta !
Cecilia scria foarte frumos. Era prea tânără pentru mine, dar era fermecătoare.
- Fermecătoare ? - Magazinul e al fiicei ei.
Îmi pare rău pentru ea.
Scuzaţi-mă, domnule Fox !
Tata se recăsătoreşte. De cinci ani trăieşte cu o femeie, Gillian,
care a studiat decoraţiunile interioare într-un cazinou.
- O vază ? E de porţelan ? - De cauciuc.
Am citit cândva o poveste despre un fluture care apăruse la metrou
şi azi chiar am văzut unul !
S-a urcat în staţia de pe strada 42 şi a coborât pe strada 59.
Probabil se ducea la Bloomingdale's, să-şi cumpere o pălărie
care nu i se va potrivi, ca toate pălăriile.
Fii atentă ! În fiecare noapte,
un camion opreşte la covrigăria din cartier
şi varsă o tonă de făină la subsol.
Aerul se umple de un praf alb, care parcă nu vrea să se aşeze. De ce ?
Mărturisire ! Am citit "Mândrie şi prejudecată" de vreo 200 de ori.
Mă pierd în exprimare. Cuvinte precum "în zare", "soartă", "împlinire"...
Întotdeauna mă frământ,
neştiind dacă Elizabeth şi domnul Darcy vor rămâne împreună.
Citeşte-o ! Ştiu că o să-ţi placă.
Localurile ca Starbucks există pentru ca oamenii care nu pot să ia decizii
să fie forţaţi să ia şase decizii pentru a primi o cafea.
Mică, mare, slabă, tare, cu cofeină, fără cofeină, degresată etc.
Un frappaccino cu ciocolată.
Oamenii care nici nu ştiu care le e rostul pe pământ
pot, pentru numai 2,95 dolari, să-şi ia nu numai o cafea,
ci şi o identitate absolută.
Un capucino mare, fără cofeină !
Un capucino mare, fără cofeină.
Ce nasol !
- Un magazin Fox Books. - Quel coşmar !
Nu ne priveşte în nici un fel.
E un magazin mare, fără personalitate, plin de vânzători ignoranţi.
- Dar oferă reduceri. - Însă nu oferă servicii, ca noi.
E bine că au apărut.
În cartierul florilor sunt mai multe florării la rând, ca să găseşti ce cauţi.
Acesta va fi cartierul librăriilor. Ce le lipseşte lor, avem noi.
- Şi reciproc. - Bineînţeles.
După ce termini cu Fox Books, "Magazinul de la colţ" va fi responsabil
pentru schimbarea cursului revoluţiei industriale.
Ce drăguţ ! Mulţumesc, Frank ! Eşti aşa de amabil !
- Deşi... - Ce ?
- Ce caută asta aici ? - Doamne, e incredibil !
Ascultă !
Maşina Olympia Report Deluxe Electric.
- Report... Parcă ar fi o mitralieră. - Sunetul e cunoscut.
- Ascultă ! - Ce ? Huruitul ?
Cântecul de leagăn blând al unei maşini atât de perfecte...
Ştiu, l-am mai auzit, Frank.
Aveam nevoie de una de rezervă.
- Nu mai ai una în apartamentul tău ? - Se poate.
- N-ai scris un articol despre ea ? - Ba da. Cui îi pasă ?
- Ce voiai să spui ? - Când ?
- Mai devreme. - Nimic.
Haide !
Mă gândeam la munca mea, atât.
Cu ce mă ocup, de fapt ? Am o librărie pentru copii.
Ceea ce faci tu e un lucru cu adevărat nobil.
Eu ştiu... Sunt doar...
Eşti ca o trestie singuratică.
O trestie singuratică,
înfruntând cu curaj
vânturile puternice ale comercialismului.
- Sunt o trestie singuratică. - O trestie singuratică !
Sunt o trestie singuratică...
Uneori, mă gândesc la viaţa mea. Am o viaţă măruntă.
E preţioasă, dar e măruntă. Şi mă întreb dacă fac asta
pentru că îmi place sau pentru că n-am curaj pentru altceva ?
Mai tot ce văd îmi aminteşte de ce am citit într-o carte,
dar n-ar trebui să fie invers ? Nu vreau să aflu răspunsul.
Vreau să trimit întrebarea asta cosmică în neant.
Noapte bună, neant drag !
Bună, Joe !
Vă cunosc !
Bună, Annabel, micuţo ! Ce mai faci ?
- Şi tu, Matthew, cum o duci ? - Bine.
Sunteţi gata să salutaţi New Jersey-ul ?
Salut, New Jersey !
- Pe mine nu mă saluţi ? - Bună, Gillian !
Sărută-mă ! O să fiu mama vitregă cea rea !
Poftim !
Bună ! Ea cine e ?
Doica Maureen. Am adus-o să te ajute cu copiii, dacă nu te descurci.
- Maureen divortează. - Imi pare rău.
E vina mea. Să nu te măriţi cu un bărbat care minte !
Câtă înţelepciune ! Da. Annabel, să nu uiţi asta !
L-a învăţat pe Matt să-şi spună numele pe litere.
- Serios ? Să te auzim ! - F-O-X.
Excelent !
Mă ocup eu de ei. Poţi să-ţi iei liber azi.
Şi sunt sigur că tu ai întârziat la ceva,
la un cămin pentru săraci, la bandajarea refugiaţilor bosniaci...
Chiar am întârziat. Îmi recoltez ovulele.
Sau la recoltarea ovulelor...
- Ne vedem mai târziu. - Pa !
Pa, mamă !
Sunteţi gata să plecăm cu barca ?
Nu !
Ce aţi păţit ? Ce s-a întâmplat ?
Hai ! Încă o dată !
Ce am câştigat ?
Uite, uite !
Îmi cer scuze !
- Ce mai fac peştii ? - Foarte bine. Cred că sunt fericiţi.
- Da ? - Da.
- Vreţi să mergem la film ? - Nu, n-avem ce vedea.
Doamna cu poveştile !
Am ajuns la timp ? Da. Să mergem !
"Eu însumi avusesem ideea măretului şi curajosului complot şoricesc."
"Fiecare om are momente de geniu şi glorie. Acesta era momentul meu."
"Ce-ar fi să-l băgăm într-unul din borcanele cu dulciuri"
"ale doamnei Pratchett, am spus."
"Apoi, când o să-şi bage mâna murdară în el, o să apuce un şoarece mort."
"Ceilalţi paru m-au privi uimiţi."
"Apoi, pe măsură ce pricepeau genialitatea planului meu,"
"au început să rânjească."
"M-au bătut pe spate, m-au ovaţionat, au dansat prin clasă."
"O s-o facem astăzi, au ţipat. O facem pe drumul spre casă."
"A fost ideea ta, aşa că tu vei pune şoarecele în borcan."
- Cine a venit cu acest peşte ? - E al meu.
Mă ajuţi cu cărţile astea folosite ?
Iar aceasta e cea mai bună prietenă a ei, Tacy,
pe care o cheamă, de fapt, Anastasia.
Betsy şi Tacy sunt prietene cu Tib
pe care, îmi pare rău s-o spun, o cheamă Thelma.
Ilustraţiile sunt lipite de mână.
De asta costă atât de mult ?
Nu, de aceea e atât de valoroasă.
- Le vreau pe toate. - Mă mai gândesc.
Cred că sunt prea multe pentru ca tăticul tău să le poată lua deodată.
- Tăticul îmi aduce ce cărţi vreau. - Foarte frumos din partea lui !
El nu e tatăl meu. E nepotul meu.
- Nu cred că-ţi poate fi nepot. - Nu, are dreptate.
Annabel e mătuşa mea. Nu-i aşa, mătuşă Annabel ?
- Iar Matt e... - Stai să ghicesc ! Eşti unchiul lui ?
- Nu. - Bunicul lui ?
- Străbunicul lui ? - Sunt fratele lui.
Matt e fiul tatălui meu, iar Annabel e fiica bunicului meu.
Suntem o familie americană obişnuită.
Poftiţi, domnişoară !
- Ce e asta ? - O batistă.
Copiii nu mai ştiu ce sunt batistele ?
O batistă e un şerveţel pe care nu-l arunci.
Mama a brodat-o pe asta pentru mine.
Sunt iniţialele mele şi o margaretă, pentru că e floarea mea preferată.
Pot să te întreb cine eşti ?
Kathleen Kelly. Sunt proprietara magazinului. Tu ?
Poţi să-mi spui Joe. Luăm cărţile astea.
Bine. O să vă întoarceţi, nu ?
Da, bineînţeles.
De asta n-o să dăm faliment. Pentru că avem clienţi loiali.
Se deschide un magazin Fox Books după colţ.
- Fox Books ! Tăticul meu... - Preferă să cumpere de la reduceri.
Dar să nu mai spui asta ! N-avem de ce să fim mândri.
F-O-X.
Extraordinar ! Ştii să spui pe litere vulpe (fox). Câine ştii să spui ?
- F-O-X. - Uite ce carte cu dinozauri !
E o carte cu ilustraţii în relief. Nu vrei o asemenea carte ?
Annabel, stai aici şi citeşte-i lui Matt, până termin eu.
Orice ar fi, nu ascultaţi ce spun eu.
O să luăm şi cartea cu dinozauri.
Reducerile de preţ nu sunt totul pe lumea asta.
Sunt de-o viaţă în afacerea asta.
Am început să-mi ajut mama după ore de la şase ani.
Şi nu vindea cărţi doar, ci îi mai şi ajuta pe oameni să ajungă ce-şi doreau.
Când eşti mic şi citeşti o carte,
ea devine o parte din tine mai mult decât orice ai citi mai târziu.
Şi eu... m-am lăsat luată de val.
Da. Aşa e.
M-ai făcut să mă simt...
Fermecat. Mama ta era fermecătoare.
Aşa e.
- Cum plătiţi ? - Cu bani gheaţă.
- De unde ştiai ? - Din fotografie.
- Tu eşti în poză ? Ce faci ? - Făceam piruete.
Eu şi mama făceam piruete.
Ea mi-a lăsat magazinul mie, iar eu îl voi lăsa fiicei mele.
- 73 de dolari. - Cât ?
73 de dolari.
Cât de mare e fiica ta acum ?
Nu am nici o fiică. Nu sunt căsătorită. Dar, cândva...
Da, marele şi răul Fox Books poate să se ducă naibii !
- Poftim ! - Mulţumesc.
- Gata ? - Da.
Ce drăguţ !
- Pa, Kathleen ! - Pa, Annabel, Matt !
Matt, vreau să te întreb ceva. Poţi să spui pe litere "pisică" ?
- F-O-X. - F-O-X, pisică...
Mulţumesc.
Bine că nu era peştele !
Azi, marea deschidere Reducere de 35% la best-seller-uri
Nu sunt nici proteste, nici demonstraţii.
Cartierul ne iubeşte.
Se întreabă unde am fost până acum şi cum s-au descurcat fără noi.
- Am dat lovitura ! - Cum stăm la secţia de copii ?
E încă devreme, nu s-au terminat orele.
Şi mai e şi librăria aceea pentru copii, "Magazinul de după colţ".
E magazinul Ceciliei. Cecilia Kelly. Cred că am ieşit o dată cu ea.
- Acum, e al fiicei sale. - O să-i strivim.
Era fermecătoare.
Au deschis de şase zile,
iar noi am vândut cu 1.200 de dolari mai puţin decât anul trecut pe vremea asta.
- S-ar putea să fie o întâmplare. - Sau nu.
Magazinul lor e nou, dar o să treacă şi moda lor.
Între timp, eu mai pun nişte beculeţe.
Ce idee bună !
Şi dacă dăm faliment ? N-o să-mi mai găsesc nicăieri o jumătate de normă.
N-o să pot plăti chiria şi va trebui să mă mut în Brooklyn.
Binecuvântarea chiriei controlate ! Am şase camere şi plătesc 450 de dolari.
Ştim, ne-ai spus de un milion de ori.
Nu pot să cred că deschizi subiectul într-un asemenea moment !
Eşti ca cei care se laudă că sunt înalţi.
- N-o să dăm faliment. - Eu...
Parcă am fi într-un mormânt.
Mă duc la celălalt magazin, unde te poţi distra.
George ?
Miranda !
Bună !
Kathleen, cum te descurci ?
Ne bucurăm mult pentru noua ta carte. Când să programăm lansarea ?
Va fi publicată în ianuarie. O să mai fiţi aici şi atunci ?
- Sunt foarte îngrijorată. - Ne descurcăm de minune.
- Nu-i aşa ? - Nu se simte nici o diferenţă.
- E nemaipomenit ! - Slavă Domnului !
Vă puteţi baza pe mine pentru demonstraţii, pichetări...
Îi putem convinge pe cei de la "Times" să scrie ceva.
- Sau pe dementul de la "Observer". - Care dement de la "Observer" ?
Frank nu-mai-ştiu-cum. Cel care-şi iubeşte maşina de scris.
E genul de afacere care l-ar scoate din minţi.
- A spus că sunt dement ? - Nu despre asta e vorba.
Crede că magazinul meu are probleme. De ce spune aşa ceva ?
- Putem supravieţui cu toţii. - Aşa e, nu am nici o îndoială.
- O ducem bine. - Mai mult decât atât, o duceţi perfect.
- O ducem bine. - Da.
- Ce mai faceţi ? - Bine.
Intraţi ! Vince se va bucura să vă vadă.
- Vince, felicitări ! - Ce mai faci ?
Şi atunci mi-a spus: "Ar trebui să te duci într-o tabără."
- Mi-ar plăcea să ţi-l arăt. - Vince...
Iubitule, îmi mai aduci un pahar ? L-am terminat.
"E locul ideal, dacă vrei să te linişteşti."
Asta mi-a spus ! Nu e amuzant ?
Şampanie, vă rog !
Stoli cu gheaţă într-un pahar curat.
Vin alb, vă rog.
- Poftim ! - Mulţumesc.
Bună !
- Mă mai ţii minte de la librărie ? - Sigur că da.
- Bună ! - Ce mai face mătuşa ta ?
Foarte bine. Mulţumesc.
Trebuie să duc paharul. Am o prietenă însetată. E pe jumătate cămilă.
- Joe te cheamă, nu ? - Iar tu eşti Kathleen.
- Kathleen Kelly. - Două pahare de vin alb.
Nu pot să cred că stăteai de vorbă cu Joe Fox.
- Joe Fox ? - Da.
- Adică... - Acela care-ţi va distruge afacerea.
- Fox ! Te cheamă Fox. - F-O-X.
Nu mi-am dat seama. Nu ştiam.
Cu cine eşti ? "Nu ştiam cu cine eşti."
- Poftim ? - E din "Naşul".
Când producătorul de film îşi dă seama că Tom Hagen e trimis de Vitto Corleone.
E chiar înainte să-i pună capul de cal în pat.
Se trezeşte şi...
Las-o baltă !
Mă spionai, nu ? Probabil că ai închiriat copiii.
- De ce te-aş spiona ? - Pentru că sunt concurenţa ta.
Şi ştii bine asta, altfel n-ai fi pus anunţul cu "imediat după colţ".
Intrarea în magazin e după colţ. Nu poţi spune asta în alt fel.
Nu e numele magazinului, ci localizarea sa.
Şi nu eşti proprietara expresiei "după colţ".
Ce înseamnă asta ? Ce faci ?
Ce faci ? Iei tot caviarul ? Caviarul e garnitura !
Am intrat în magazin, pentru că îmi petreceam ziua cu Annabel şi Matt
şi voiam să le iau cadouri.
Sunt genul de om care cumpără afecţiunea copiilor.
Şi era singurul loc cu cărţi pentru copii din cartier.
Dar nu mai e cazul. Şi era magazinul tău, o librărie mică şi fermecătoare.
Aveţi vânzări de 350.000 de dolari pe an ?
- De unde ştii asta ? - Lucrez în afacerile cu cărţi.
Eu lucrez în afacerile cu cărţi !
Înţeleg.
Iar noi suntem ca un magazin en gros,
doar că nu vindem borcane uriaşe de ulei de măsline care nu încap nicăieri,
ci cărţi ieftine.
Sunt spion ? Sigur că da. Am asupra mea datele de vânzare secrete
ale unei librării atât de mărunte, dar atât de valoroase,
încât am fost forţat să mă reped până acolo, de teamă să nu mă falimenteze.
Ce e ?
- Salut ! Sunt Frank Navasky. - Joe Fox.
- F-O-X.
Inventatorul supermagazinului,
duşmanul romanului fără mari vânzări, distrugătorul lui City Books.
Spune-mi, cum dormi noaptea ?
Eu folosesc un medicament. "Ultra-dorm".
Ia doar jumătate de pastilă, ca să nu te trezeşti cu dureri de cap.
- Eşti Frank Navasky, nu ? - Da. Putem pleca ?
Articolul tău din "Observer" despre Anthony Powell e excelent.
- Serios ? - Excelent ! Da.
- Eu sunt Patricia Eden. - Bună.
Lucrez la Eden Books.
Joe, omul ăsta e cel mai mare expert în Julius şi Ethel Rosenberg.
- Chiar ţi-a plăcut articolul... - Ea e Kathleen Kelly.
Articolul meu ? Îmi cer scuze. Sunt flatat.
Scrii lucrurile astea şi te gândeşti că o să le remarce cineva,
dar trece o săptămână şi telefonul nu sună,
iar tu îţi spui: "Sunt un impostor. Sunt un ratat."
Ştii ce m-a fascinat mereu la Julius şi Ethel Rosenberg ?
Cât de bătrâni păreau, când, de fapt, erau de vârsta noastră.
Cât mă bucur că te-am cunoscut !
Trebuie să stăm de vorbă. Te-ai gândit vreodată să scrii o carte ?
Mi-a trecut prin minte. Voiam un subiect relevant,
cum ar fi mişcarea Ludddite din Anglia secolului al XIX-lea.
Trebuie să mai discutăm ! Sună-mă !
Ai mâncat vreodată garnitură de caviar ?
Nu ştiam că Frank Navasky e atât de realist.
Când îi citeşti articolele, crezi că e obscur şi dificil.
Vorbeşte mereu despre Heidegger şi Foucault, iar eu nici nu ştiu cine sunt.
- Unde te duci ? - Nu sunt obosit.
Ai simţit vreodată că ai ajuns cea mai rea versiune a ta ?
Că o cutie a Pandorei ce conţinea ura,
aroganţa, răutatea şi condescendenţa ta s-a deschis ?
Când cineva te provoacă, în loc să zâmbeşti şi să mergi mai departe,
răspunzi urât. "Salutare, e domnul Răutate !"
Sunt sigur că nu ştii despre ce vorbesc.
Ba da, şi sunt foarte invidioasă.
Eu, când sunt provocată, mă blochez. Mintea mi se...
Goleşte.
Apoi, mă răsucesc pe toate părţile,
încercând să-mi dau seama ce ar fi trebuit să spun.
Ce ar fi trebuit să-i spun nesimţitului...
Care a râs de existenţa mea ?
Nimic. Nici acum !
Nici acum, după mai multe zile, nu-mi dau seama.
N-ar fi minunat dacă aş putea să-ţi transmit toate răutăţile mele ?
Eu nu m-aş mai purta urât, iar tu te-ai purta urât tot timpul.
Amândoi am fi fericiţi.
Pe de altă parte, te avertizez că, atunci când spui ce vrei,
apar imediat şi remuşcările.
Crezi că ar trebui să ne întâlnim ?
Să ne întâlnim ? Doamne !
72,27 dolari.
Aici se plăteşte doar cu bani gheaţă.
- Poftim ? - Doar cu bani gheaţă.
Doamne ! N-am decât cartea de credit. Îmi cer scuze. E în regulă ?
Nu. E şi un afiş !
Îmi cer scuze, nu mi s-a mai întâmplat niciodată,
dar vă rog să faceţi o excepţie în cazul ăsta.
Nu aveţi bani ? Nu are bani.
Duceţi-vă la altă coadă !
Am un dolar, atâta tot. Un dolar.
- Puteţi să... - Bună !
- Ai nevoie de bani ? - Nu, n-am nevoie. Mulţumesc mult.
- Duceţi-vă la altă coadă. - Bună !
Rose. Superb nume. Rose !
- Ea e Kathleen. Eu sunt Joe. - Şi eu sunt Henry.
Ce mai faci, Henry ? Sărbători fericite !
Acesta e un aparat pentru cărţi de credit.
Sărbători fericite !
Acum trebuie să spui "Sărbători fericite" şi tu.
Sărbători fericite şi tu.
- Cioc-cioc ! - Cine e ?
- Un nai. - Care nai ?
N-ai vrea să ne ajuţi şi să treci cartea de credit prin aparat ?
Hai ! Poţi s-o faci !
Aşa !
Rose ?
Ce nume superb !
- E în regulă ? - Da.
Sărbători fericite ! Şi ţie, Henry !
Îmi pare rău. Îmi cer scuze din adâncul sufletului !
- Semnaţi odată ! - Mulţumesc.
Vreau să prind parada de Ziua Recunoştinţei.
- Minunat ! - Mulţumesc.
Miranda Margulies va da autografe la Fox & Sons Books pe 10 ianuarie
"Se apropie Crăciunul. Au început să taie pomii. "
Ştii cântecul acela al lui Joni Mitchell ?
"Aş vrea să am un râu pe care să patinez. "
Ce cântec trist ! Şi, de fapt, nici măcar nu e despre Crăciun.
Dar mă gândeam la el în seara asta, când îmi decoram bradul,
desfăceam ornamente ciudate, făcute din beţe de îngheţată,
şi îmi era atât de dor de mama mea, că abia puteam să respir.
Mereu mi-e dor de mama de Crăciun, dar anul ăsta e mai rău decât de obicei,
pentru că am nevoie de sfaturile ei. Vreau să-mi facă o cacao şi să spună
că toate lucrurile rele vor dispărea de la sine.
De ce fel de sfaturi ai nevoie ? Pot să te ajut ?
Mă poţi ajuta ? Aş vrea să poţi.
Aş vrea...
Aveam sentimentul că eşti conectată acum.
Bună !
Pot să-ţi dau eu sfaturi. Sunt foarte priceput la asta.
Dacă m-ai putea ajuta...
E ceva legat de dragoste ?
Te rog, spune că nu !
Nu. Ce dulce e !
Afacerea mea merge prost.
Sunt om de afaceri genial. La asta mă pricep. Cu ce te ocupi ?
Nu.
Fără detalii, ai uitat ?
Bine.
Dacă nu ştiu detalii, nu te pot ajuta, dar îţi pot spune...
Treci pe saltea !
Dar îţi pot spune treci...
Ce ? Ce înseamnă asta ?
E din "Naşul". Înseamnă să începi războiul.
Ce au bărbaţii cu "Naşul" ? Ce naiba ?
Te rog !
Ce pot să... Michael, vino încoace !
"Naşul" este I Ching-ul, e înţelepciunea absolută.
"Naşul" are răspunsuri la toate întrebările.
Ce să iau cu mine în vacanţă ? "Lasă arma, ia cannoli !"
Ce zi a săptămânii e ?
"Luni, marţi, joi, miercuri."
Răspunsul la întrebarea ta e "Treci pe saltea !"
Eşti în război. "Nu e ceva personal, sunt doar afaceri. "
Spune-ţi asta de fiecare dată când simţi că-ţi piere avântul.
Ştiu că te temi că nu vei avea destul curaj.
E şansa ta. Luptă !
Luptă până la moarte !
Nu e ceva personal, sunt doar afaceri. Luptă, luptă !
- Mă gândeam... Frank ! - Ce ?
M-am hotărât să trec pe saltea.
Crezi că ar fi un conflict de interese uriaş dacă ai scrie ceva despre magazin ?
- Da. - Da ?
- Nu. - Eşti de acord ?
Da.
- Ştii ce înseamnă "să treci pe saltea" ? - E din "Naşul".
Bună dimineaţa, "Magazinul de la colţ". George la telefon, cu ce vă pot ajuta ?
- Kathleen, au venit cei de la Canalul 2. - Imediat !
"Nu trebuie să cauţi în locurile în care binele şi răul se înfruntă de obicei,"
"locuri numite de Herodot tărâmurile fericite ale absolutului."
"Avem un exemplu perfect aici,"
"în Westside, unde maşina de bani Fox Books"
"ameninţă supravieţuirea templului unui adevăr profund al acestui secol:"
"Eşti ceea ce citeşti !"
Chiar cred asta.
"Salvaţi Magazinul de după colţ şi vă veţi salva sufletul !"
- Frank, e extraordinar ! - Nu crezi că am exagerat ?
Erau de la "Village Voice". Le-am spus să vină când vor ei.
"Zboară ca un fluture, înţeapă ca o albină."
Unu, doi, trei, n-avem nevoie de ei !
Şase, şapte, opt, n-aş intra la voi nici mort.
"N-avem nevoie de ei." Asta spun ?
- Da, prinde repede. - Cine a compus asta ?
E iritant. Mă calcă pe nervi.
Vreţi ca Westside să devină un cartier plin de mall-uri ?
Nu !
Vreţi să coborâţi din metrou şi să nu ştiţi dacă mai sunteţi în New York ?
Nu !
Putem salva "Magazinul de după colţ" ?
Da !
Ne aflăm în faţa "Magazinului de după colţ",
celebra librărie pentru copii,
care e gata să-şi închidă porţile pentru că lupul mare şi rău, Fox Books,
s-a deschis în apropiere,
atrăgând clienţii cu reducerile de preţ şi cu cafeaua.
E normal să aibă reduceri şi cafea,
pentru că vânzătorii lor n-au citit niciodată o carte.
Nu e atât de drăguţă pe cât pare la televizor.
- Ai cunoscut-o ? -Da.
E rea !
Probabil că nici nu arată aşa de bine ca la televizor.
Nu, e frumoasă. Dar e rea.
Nu-ţi pare rău că o trimiţi la periferie, să trăiască din asistenţa socială ?
Femeie albă, săracă, singură...
- Nu e ceva personal. - Sunt doar afaceri.
Da. Uite un tip arătos !
Vând cărţi ieftin. Daţi-mă în judecată !
Pe scurt, asta e filosofia Fox Books.
Asta ai spus ?
Da, dar nu numai asta ! Nu pot să cred !
Am spus că suntem nemaipomeniţi,
că poţi citi ore întregi la noi, fără să te supere nimeni,
că avem 150.000 de titluri. Le-am arătat raionul despre New York.
Am spus că suntem ca o piaţă, un loc în care oamenii se pot întâlni şi cunoaşte.
- O piaţă ? - Am fost elocvent ! Rahat !
O piaţă.
E inevitabil. Oamenii o vor transforma în Ioana d'Arc.
- Iar pe tine, în Attila. - Nu pe mine personal, ci compania.
L-am cunoscut pe Joe Fox.
Îşi compara magazinul cu un depozit en gros,
iar cărţile, cu borcane de ulei de măsline.
Povesteşte-ne despre librărie !
"Magazinul de după colţ" are o puritatea jeffersoniană
de care oraşul are nevoie, pentru a-şi păstra integritatea istorică.
A fost drăguţ ! Mulţumesc, a sunat foarte bine.
- Îl înregistrezi ? - Da.
Tehnologic vorbind, lumea ne-a scăpat de sub control, Sidney-Ann.
Să luăm aparatul video, de exemplu.
Ideea era că putem înregistra ce e la televizor când eşti plecat de acasă.
Dar plecăm de acasă tocmai ca să pierdem ce e la televizor.
- Te-am mai auzit spunând asta. - Dar ea, nu.
Ai dreptate !
S-a prins !
Dar sunt dispus să sprijin radioul.
O să te apuci să faci colecţie de aparate radio ?
Acum suntem la televiziune şi te descurci de minune.
- Nu, nu... - Ba da.
- Frank ? - Ce e ?
Tipa se dă la tine.
Nu, e o chestie obişnuită la televiziune.
"Magazinul de după colţ" e o adevărată comoară newyorkeză.
Ca şi tine.
Serios, aş vrea să mai vii pe la noi.
- Transpiră ? - Nu.
Se atinge şi transpiră.
Când vrei tu.
- Putem să-l oprim. - Nu. Doamne !
Vreau să spun că emisiunea ta e singura pe care o urmăresc.
- Doamne ! - Nu, eram politicos.
Nu, eu îţi mulţumeşti... Îţi mulţumeşti? Îmi cer scuze.
Îţi mulţumeşti ?!
Vă mulţumeşti, doamnelor şi domnilor.
- Nu mă mai dezlipeam de ea, nu ? - Da.
Cred că există ceva între noi.
Mai întâi trebuie să iau nişte lumânări cu aromă de eucalipt,
pentru că dau apartamentului un miros de licheni.
Apoi, mă duc la piaţă, dar nu mă pot hotărî
dacă să cumpăr cârnaţi sau carne tocată.
- Scuteşte-ne ! - Ştiţi ce ? O să iau sos de scoici !
Pentru că e o întâlnire importantă.
Nu-mi spune ! Nici cea mai mică diferenţă ?
Cum e posibil ? Atâta publicitate şi nu se simte nimic ?
Birdie, ce mă fac ? Ce ar fi făcut mama ?
S-o întrebăm !
Cecilia, ce să facem ?
Birdie...
N-are nici o idee. Dar îi place cum am aranjat vitrina.
- Noapte bună, draga mea. - Noapte bună.
Am nevoie de ajutor.
Mai vrei să ne întâlnim ?
Mi-ar face mare plăcere. Unde ? Când ?
Are o carte cu o floare în ea ?
Serios ? S-ar putea să fie o pocitanie.
Nu stau decât zece minute. O salut, beau o cafea şi o şterg.
Sper că n-are o voce piţigăiată, ca şoriceii din "Cenuşăreasa".
De ce fac asta ? De ce simt nevoia s-o cunosc ?
Joe, calmează-te ! Duci relaţia într-o nouă etapă, atâta tot.
Eu fac asta mereu. Întotdeauna duc o relaţie într-o nouă etapă.
Dacă merge, trec la etapa următoare.
Până când ajung la etapa în care devine imperios necesar să plec.
Şi n-o să stau mult, oricum. Am mai spus asta, nu ?
Da.
Bine... Cafe Lalo. Asta e !
E ora opt. Ce repede am ajuns !
Kevin, femeia asta e cea mai adorabilă fiinţă pe care am întâlnit-o.
Dacă nu arată mai rău decât o cutie poştală,
aş fi nebun să nu fac totul ca să mă însor cu ea.
Ar putea fi o pocitanie. Dar multă baftă !
- Te duci să te uiţi tu ? - Eu ?
Uită-te pe fereastră şi vezi cum arată. Te rog !
Bine.
- Eşti patetic ! - Ştiu.
Să văd ce se vede...
O vezi ?
Stai ! Da. Văd o fată foarte frumoasă.
Arată bine.
- Ştiam eu ! - E superbă.
- Ştiam eu că aşa trebuie să fie ! - Dar n-are nici o carte.
Bine...
Stai puţin ! Văd o carte cu o floare. Ea trebuie să fie.
- Şi cum arată ? - N-o văd din cauza chelnerului.
- La naiba ! - Stai ! Tipul a plecat.
Şi ?
O vezi ?
- Da. - Şi ?
- E foarte drăguţă. - Este ! Ştiam eu ! Aşa trebuia să fie.
Ştii ce ?
Seamănă foarte mult cu tipa aia, Kathleen Kelly.
- Kathleen Kelly de la librărie ? - De ce nu ? Spuneai că e atrăgătoare.
Aşa e. De ce nu ? Dar cui îi pasă de Kathleen Kelly ?
Dacă nu-ţi place Kathleen, pot să-ţi zic de pe acum
că n-o să-ţi placă nici fata asta.
- De ce nu ? - Pentru că e Kathleen Kelly.
Ce ai de gând să faci ?
Nimic.
Cum adică, nimic ? O s-o laşi să aştepte ?
Da. Exact asta o să fac !
Noapte bună, Kevin. Ne vedem mâine dimineaţă.
- Vă supăraţi dacă iau scaunul ? - Da, mă supăr.
Iertaţi-mă ! Aştept pe cineva.
- Mai vreţi un ceai ? - Da, mulţumesc.
- Scuzaţi-mă ! - Mulţumesc.
Kathleen Kelly ! Bună.
Ce coincidenţă ! Pot să iau loc ?
Nu. Aştept pe cineva. Mulţumesc.
- "Mândrie şi prejudecată". - Te rog !
Pun pariu că citeşti cartea asta în fiecare an.
Pun pariu că-l iubeşti pe domnul Darcy. Iar inima ta sentimentală bate nebuneşte
la gândul că el şi cum o chema-o pe ea o să rămână împreună.
- Vă servesc cu ceva ? - Nu, domnul nu rămâne.
- O mochaccino degresată, fără cofeină. - Nu, nu rămâi !
Stau până soseşte prietenul tău.
A întârziat ?
Pe eroina din "Mândrie şi prejudecată" o cheamă Elizabeth Bennet.
E unul dintre cele mai complexe personaje create vreodată.
- Nu că ai avea de unde să ştii asta. - De fapt, chiar am citit-o.
Bravo ţie !
Ai descoperi multe lucruri, dacă m-ai cunoaşte cu adevărat.
Ştiu ce aş descoperi, dacă te-aş cunoaşte.
Ai o casă de bani, în loc de creier şi un termen limită, în loc de inimă.
- Ce e ? -Tocmai am trecut peste un prag.
- Care ? - Ţie trebuie să-ţi mulţumesc.
Pentru prima oară în viaţă când am de-a face cu un om groaznic şi insensibil,
am ştiut ce vreau să spun şi am spus-o !
Eu cred că eşti talentată. A fost un amestec perfect de poezie şi răutate.
Răutate ? Să-ţi spun eu câte ceva despre răutate !
Nu mă înţelege greşit. Încercam să-ţi fac un compliment.
De ce nu o laşi ? Ce faci ?
E un trandafir roşu ? Nu, e purpuriu. Sigur te-ai inspirat dintr-o carte.
Ţi se pare amuzant, nu ? Pentru tine, totul e o glumă.
Te rog, pleacă ! Te implor !
Mulţumesc.
Ştii de ce-mi aminteşte batista asta ? De ziua în care ne-am cunoscut.
- Prima zi în care m-ai minţit. - Nu te-am minţit.
- Ba da. - Ba nu.
Ba da ! Şi povestea cu vulpea mi se părea înduioşătoare. F-O-X.
Nu te-am minţit.
- Joe ? "Spune-mi Joe." - Sigur.
Parcă ai fi fost o fată prostuţă de 22 de ani fără nume de familie.
"Bună, sunt Kimberly." "Bună, sunt Janice."
Ele chiar nu ştiu că trebuie să ai şi nume de familie ?
Parcă ar fi o generaţie întreagă de chelnerite.
- Nu sunt o chelnerită de 22 de ani. - Nu asta voiam să spun.
Şi când am spus chestia cu reducerile şi borcanele de ulei...
Nu mă refeream chiar la asta.
Bietul şi tristul multimilionar ! Cât te compătimesc !
Să presupun că nici el nu e ?
Cine e, oare ? Nu cred că e cel mai mare expert în Julius şi Ethel Rosenberg,
ci cu totul altcineva.
- O să fii rea şi cu el ? - Nu.
Pentru că bărbatul care va veni aici e cu totul diferit de tine.
Acel bărbat e atent şi amuzant. Are un simt al umorului extraordinar.
Dar n-a venit.
Trebuie să aibă un motiv ca să nu fie aici,
pentru că nu există nici un pic de cruzime în el.
Dar nu mă aştept să înţelegi un astfel de om.
Tu, cu Mocchacinoland-ul tematic pe mai multe etaje ce va uniformiza lumea.
Te amăgeşti că ai fi un binefăcător, care oferă cărţi maselor.
Dar nimeni nu te va ţine minte, Joe Fox !
Poate că nici pe mine nu mă va ţine minte nimeni,
dar multă lume îşi aminteşte de mama.
Şi ei spun că era un om bun şi că magazinul ei era deosebit.
Tu eşti doar un afacerist !
Cred că e momentul să plec.
Noapte bună !
Nu aveţi mesaje
Impresara mi-a cerut 600.000 de dolari, iar eu i-am spus:
"Stephanie, dacă tu crezi că o să-i dau un asemenea avans"
"unui scriitor a cărui ultimă carte e folosită ca suport pentru ceşti,"
"ai înnebunit de tot."
M-a insultat şi m-a provocat.
Singurul lucru plăcut la ea era felul în care îi cădea părul pe frunte.
Dar sub acel exterior dezagreabil s-ar putea să fie o adevărată...
O adevărată scorpie. Să nu mai discutăm despre asta !
Eu mă duc la birou. Sunt sigur că şi tu ai de lucru.
Nu prea. Magazinul e ca o maşinărie bine unsă, prietene.
- Ce s-a întâmplat ? - N-a venit.
- Ţi-a tras clapa ! - N-aş spune că a fost chiar aşa.
Cred că s-a întâmplat ceva îngrozitor şi n-a mai putut...
Dacă a venit, mi-a aruncat o privire şi a plecat ?
Imposibil !
Poate că a avut un accident cu metroul.
Cu siguranţă !
Un tren a rămas în tunel, iar el era înăuntru.
Şi ştii că trenurile rapide creează vid.
A fost aruncat pe şine.
- Pe bara de tensiune ! - S-a prăjit.
- Ce s-a întâmplat ? - N-a putut veni.
Ţi-a tras clapa ?
Poate că a avut un accident de maşină. Taximetriştii conduc ca demenţii.
Dau peste câte ceva şi te aruncă în geamul de plastic.
Sau are mâinile în ghips şi nu poate da telefon.
- Sau e inconştient. - E în comă !
La Terapie Intensivă.
- Cu monitorul cardiac lângă el. - Şi fără telefon !
- Uite ! - Ce ?
Poliţia îl prinde pe "ucigaşul de pe acoperiş"
Ce vrei să spui ?
Ar putea fi... A fost arestat la două străzi de cafenea.
Are şi poză ?
- Aşa se explică ! - Era la puşcărie.
Şi avea telefon.
Dar n-avea voie să dea decât un telefon, aşa că şi-a sunat avocatul.
- Ce noroc ai avut ! - Puteai fi moartă.
N-are cum să fie "ucigaşul de pe acoperiş" !
Mai ţii minte când credeai că Frank e terorist ?
Atunci era cu totul altceva.
- Cât timp ai stat singură ? - Nu prea mult. A apărut Joe Fox.
Joe Fox ?
Nu vreau să discut despre asta. Să trecem la treabă !
Sigur avem ceva de făcut. Întotdeauna avem de lucru.
- Uite ! - E drăguţ.
- Deci ? - A fost reţinut.
Ţi-a tras clapa ?
M-am gândit la tine.
Aseară am fost să te întâlnesc, dar n-ai venit.
Aş vrea să ştiu de ce. M-am simţit ca o proastă.
În timp ce aşteptam, a apărut altcineva.
Un om care mi-a distrus viaţa profesională.
Şi s-a întâmplat ceva uimitor.
Pentru prima oară în viaţă, am reuşit să spun ce doream exact când trebuia.
Desigur, după aceea m-am simţit groaznic, exact aşa cum m-ai avertizat.
Am fost rea, iar eu nu sunt niciodată rea.
Deşi nu cred că ce am spus eu a contat pentru omul acesta.
Pentru el, sunt doar un gândac ce trebuie strivit.
Dar dacă a contat ?
N-am nici o scuză pentru felul în care m-am purtat.
Oricum... Voiam să stăm de vorbă.
Sper că ai o justificare serioasă pentru absenţa ta.
Nu pari genul de om care ar face aşa ceva.
Ce e ciudat la această formă de comunicare
e că eşti tentat să discuţi despre nimicuri, nu despre subiecte serioase.
Dar voiam să spun că aceste nimicuri au însemnat pentru mine mai mult
decât multe chestii serioase.
Mulţumesc.
La revedere.
Sunt la...
Vancouver.
Am avut o şedinţă din care nu puteam scăpa,
apoi curentul s-a oprit în toată clădirea.
Eram prinşi la etajul 38
când s-a întrerupt şi linia telefonică.
În mod bizar.
Dragă prietenă,
nu-ţi pot spune ce s-a întâmplat aseară,
dar te implor din suflet să mă ierţi pentru că n-am venit...
Pentru ce s-a întâmplat.
Mă simt îngrozitor că te-am făcut să suferi şi mai mult.
Dar sunt sigur că, orice ai fi spus aseară, a fost provocat şi meritat.
Toţi spunem lucruri pe care le regretăm când suntem stresaţi.
Te aşteptai să întâlneşti un om în care aveai încredere,
dar ai dat ochi cu duşmanul.
E numai vina mea.
Cândva, o să-ţi explic totul.
Între timp, sunt aici.
Poţi vorbi cu mine.
- A spus dacă vrea să vă mai întâlniţi ? - Nu.
Nu contează. O să fim ca George Bernand Shaw şi doamna Patrick Campbell.
O să ne scriem toată viaţa.
Mulţumesc pentru biscuiţi. Arată excelent.
- Birdie, unde a fost făcută poza asta ? - La Sevilla.
- Când te-ai îndrăgostit nebuneşte ? - Da.
- Ce te-ai hotărât să faci ? - O să închidem.
Închidem...
E cel mai curajos lucru pe care-l puteai face.
Eşti o mincinoasă. Dar îţi mulţumesc.
Îndrăzneşti să-ţi imaginezi că ai putea avea şi o altfel de viaţă.
Ştiu că nu simţi asta. Te simţi o mare ratată...
Dar nu eşti.
Mărşăluieşti către necunoscut, înarmată cu... nimic.
Ia un sandviş !
Nu chiar nimic. Am nişte bani puşi deoparte.
Dacă mai ai nevoie, spune-mi. Sunt foarte bogată.
Am cumpărat acţiuni Intel cu şase dolari.
Probabil că vreţi să vă spun de cine m-am îndrăgostit.
Dar n-o să vă spun.
Cine era, Birdie ?
Spune-ne ! Eşti rea ! Dar şi romantică.
- N-a fost să fie. - De ce ?
- El conducea Spania. - Spania ?
Ţara. El o conducea. Asta era slujba lui.
Apoi, a murit. Nu mai contează. Lapte sau lămâie ?
S-a îndrăgostit de generalul Franco.
Nu spune asta ! N-avem de unde să ştim.
Cine altcineva putea fi ? Probabil că era prin 1960.
- Vrei floricele ? - Nu-mi vine să cred.
Nu era un om normal, cum ar fi un socialist sau un anarhist.
S-a întâmplat în Spania. Oamenii fac multe prostii în străinătate.
Bineînţeles. Cumpără haine de piele cu sume exorbitante.
Dar nu se îndrăgostesc de dictatori fascişti !
Birdie e un om foarte important pentru mine.
Practic, e ca o mamă adoptivă.
- E nebună. - Ba nu.
N-aş putea să fiu cu un om care nu ia politica în serios, ca mine.
Vă rog !
E un hot dog care cântă ! Chiar vrei să-l asculţi în linişte ?
Vreau să-ţi spun ceva, Frank. N-am votat.
Poftim ?
La ultimele alegeri municipale,
când Rudy Giuliani candida împotriva lui Ruth Messinger,
m-am dus la manichiurist şi am uitat să votez.
De când îţi faci tu manichiura ?
Nu poţi fi nici cu o femeie care îşi face manichiura ?
Nu-i nimic ! Te iert.
Mă ierţi ?
Scuzaţi-mă !
A fost o săptămână grea. Închizi magazinul...
Nu e vorba de asta, Frank. Serios. Doar că...
- Ştiu. A fost urât din partea mea. - Ce a fost urât ?
Te-am bătut la cap când eu...
Nici nu ştiu cum să-ţi spun asta.
Ce e ?
- Eşti un om minunat, Kathleen. - Şi tu la fel.
Şi sunt onorată că vrei să fii cu mine,
pentru că tu n-ai umbla cu un bărbat care nu te-ar merita.
Sunt întru totul de acord cu tine.
- Nu, nu spune asta ! - Ce ?
- Îmi îngreunezi situaţia. - Ce ?
Nu mă iubeşti !
Nici eu.
- Nu mă iubeşti ? - Nu.
- Dar ne potrivim atât de bine ! - Ştiu.
Ai pe altcineva sau...
Femeia de la televizor ! Sidney-Ann !
Nu s-a întâmplat nimic, dar...
- Frank, e republicană ? - Nu mă pot abţine.
Dar tu ? Ai pe cineva ? - Nu.
Dar visez la omul ideal.
Iubitule, ia un exemplar din "Trompeta lebedei" !
Ce nenorocire !
- Scaunele sunt de vânzare ? - Vindem tot ce nu e prins de podea.
- Zece dolari şi sunt ale dv. - Ce-o să faceţi acum ?
Nu ştiu. O să mă odihnesc. Aproape că nu mai am răbdare.
Mult succes !
Când eram mică, veneam aici în fiecare sâmbătă.
Îmi amintesc când mama ta mi-a dat "Anne şi acoperişurile verzi".
"Citeşte-o cu un pachet de şerveţele", mi-a spus.
Mă ajută cineva ?
- Acum, te priveşte din Ceruri. - Sunt sigură.
De ce nu punem o bombă la Fox Books ?
Aveţi cărţile cu papucii ?
De cine sunt scrise ?
Nu ştiu. Un prieten mi-a spus că fiica mea trebuie să citească seria cu papucii.
Noel Streatfeild.
Noel Streatfeild a scris "Pantofi de balet", "Pantofi de patinaj",
"Pantofi de teatru" şi "Pantofi de dans".
Eu aş începe cu "Pantofi de balet". E preferata mea.
Deşi "Pantofi de patinaj" e minunată, dar nu se mai publică.
Streatfeild. Cum se scrie ?
S-t-r-e-a-t-f-e-i-l-d.
Mulţumesc.
Kathleen Kelly ! Numele ei parcă plutea în aer.
- Aşa, pur şi simplu ? - Toată lumea vorbea despre ea.
Kathleen Kelly şi "situaţia" ei.
M-am gândit că ar fi un excelent editor pentru cărţi de copii.
Ce te face să crezi asta ?
Ştie totul, are gusturi impecabile, toată lumea ştie asta.
Vânzătorii se iau după ea. Dacă îi place o carte, se vinde.
- Şi o să-i oferi o slujbă ? - Ce altceva să facă ?
- Acum, că e săracă... - Din cauza ta.
- N-o văd lucrând pentru tine. - De ce ?
Pentru că n-are instinct de ucigaş. N-a concediat pe nimeni.
Uită-te la magazinul ei ! Angajaţii ei erau acolo de o veşnicie...
Până de curând, când toţi şi-au pierdut slujbele.
Da, din cauza ta. Ţineţi liftul !
- Domnişoară Eden, domnule Fox ! - Salut, Charlie !
Îmi place cum te prefaci că nu eşti vinovat pentru situaţia ei.
Eşti atât de insensibil ! Îmi aminteşti de cineva.
De cine îmi aminteşti ? De mine !
- Ce se întâmplă ? - Se poate să se fi blocat.
Charlie, ce faci ?
Sper să nu se prăbuşească până la subsol.
- Se poate întâmpla ? - Nu. Nu se poate prăbuşi.
Salut, sunt Joe Fox. Cu cine vorbesc. Juan ?
Juan, suntem prinşi în lift, între etajele şase şi şapte.
Suntem patru oameni.
Şi dacă nu-ţi mişti fundul să ne scoţi de aici imediat...
Salut, Juan. Da. Sună-l pe administrator şi la 91 1 .
91 1 . Da, pompierii.
Mulţumesc mult.
- Toată lumea să sară în sus ! - Ce ?
Dacă sărim, liftul va crede că e gol şi va deschide uşile.
Unu, doi, trei, săriţi !
Dacă scap de aici, o să încep să vorbesc cu mama.
Oare ce face acum ?
Dacă scap de aici, mă căsătoresc cu Oreet.
O iubesc, ar trebui să mă însor cu ea.
Nu ştiu de ce n-am făcut-o încă.
Dacă scap de aici, îmi fac operaţie cu laser la ochi.
- Dacă scap de aici... - Unde-mi sunt Tic-Tac-urile ?
Ce e ?
M-am întors acasă în seara asta şi m-am urcat în lift.
După o oră, m-am dat jos din lift,
iar eu şi Brinkley ne-am mutat în altă parte.
Brusc, totul devenise clar. E o poveste lungă,
plină de detalii personale pe care le-am evitat cu atâta grijă.
Să spunem doar că era un om în lift care ştia exact ce voia.
Iar eu îmi doream să am norocul lui.
Oamenii spun mereu că schimbarea e un lucru bun.
Dar, de fapt, vor să spună
că s-a întâmplat ceva ce nu-ţi doreai să se întâmple.
Închid magazinul săptămâna asta. Am un magazin. Ţi-am spus ?
E un magazin minunat. Dar peste o săptămână va fi ceva deprimant,
cum ar fi un Baby Gap.
Curând, va deveni o amintire.
Probabil că vreun prost crede că e un tribut adus oraşului,
care se schimbă mereu şi nu te poţi baza pe el.
Ştiu, pentru că asta spun şi eu mereu. Dar adevărul e că sunt distrusă.
Parcă o parte din mine a pierit şi parcă mama a murit din nou.
Nimeni nu poate să refacă lucrurile aşa cum erau.
După 42 de ani, ne închidem porţile. Ne bucurăm că am făcut parte din viaţa dv.
Ce s-a întâmplat ?
Ce mai faci ?
Tată, tot te-ai descurcat. Măcar nu te-ai însurat cu ea.
- Bine ai venit la bord ! - A durat ceva vreme.
Da...
Am stat pe iahtul ăsta după ce...
Laurette, mama ta, balerina...
- Doica. - Ea era doica ?
- Da. - Uitasem. Ce ironic !
- Apoi, a fost patinatoarea. - Şi ea a fost tot doica mea.
- Serios ? - Da.
Asta e chiar uimitor de ironic ! Apoi, a urmat Sybil.
- E un cuvânt cu A. - Astrolog.
Exact.
Din câte îmi amintesc, luna ei era în casa altcuiva.
- Ca şi în cazul lui Gillian. - Gillian a fugit cu altcineva ?
- Cu doica. - Cu doica Maureen ?
Da.
- Gillian a fugit cu doica Maureen ! - Te-ai prins.
- E incredibil de ironic. - Aşa e.
- Nu există cuvânt mai potrivit. - Cine e mai bun decât noi ?
Tată şi fiu, împreună, în cele din urmă.
- Tu de cine te-ai despărţit ? - De Patricia. Ai cunoscut-o.
Crezi că mi-ar plăcea ?
Glumeam, fiule !
Nu e superb ? Desigur, n-o să mă întorc acasă cel puţin trei săptămâni.
Şi urmează problemele juridice...
Altă bucată din moştenirea ta care se duce pe apa sâmbetei.
- Nu-ţi face griji ! - Nu-mi fac.
Dar trebuie să cunosc pe altcineva. Asta e partea cea mai uşoară.
Da, e floare la ureche să găseşti singurul om din lume care-ţi umple inima de fericire.
Nu fi ridicol ! Am avut eu pe cineva care să se încadreze în categoria asta ?
Tu ai avut ?
Cine e ?
Joe Fox.
- Ce cauţi aici ? - Pot să urc ?
Nu. Nu e o idee bună.
Sunt foarte răcită.
- Se aude ? - Da.
Îmi curge nasul, sunt pe jumătate adormită,
iau echinacea şi vitamina C,
dorm aproape toată ziua, am temperatură...
Cred că e contagioasă.
Ţi-aş fi recunoscătoare dacă ai pleca.
Kathleen ?
O clipă !
Aşteaptă !
Bună !
Ce cauţi aici ?
Am auzit că eşti bolnavă şi eram îngrijorat.
- Voiam să... - Ce ?
- Mai e cineva aici ? - Nu.
- E canalul de teleshopping. - Ai cumpărat păpuşi de porţelan ?
Mă gândeam să-mi iau. Tu m-ai fortat să închid librăria !
Aşa e.
- Ai venit să te dai mare ? - Nu.
- Să-mi oferi de lucru ? - N-aş îndrăzni...
Pentru că am planuri. Am multe oferte. Mi-a oferit de lucru...
- Fosta mea... - Da. Fosta ?
- Ne-am despărţit. - Păcat ! Vă potriveaţi de minune.
Nu vreau să spun aşa ceva. Orice mi-ai fi făcut, nu am nici o scuză.
- Dar de fiecare dată când te văd... - Vorbele astea îţi zboară din gură.
Da !
Ţi-am adus flori.
Mulţumesc.
Ce-ar fi să le pun în apă ?
Tu eşti bolnavă. Stai jos !
Bine.
Îmi trebuie o vază. O vază ?
Pe frigider.
Uite-o ! Evident...
George te salută.
- El mi-a spus că eşti bolnavă. - Ce mai face ?
Grozav. Revoluţionează librăria.
Nu poţi lucra în departamentul lui,
dacă nu ai doctoratul în literatură pentru copii.
Ador margaretele !
Mi-ai spus.
Sunt foarte prietenoase. Nu crezi că sunt cele mai prietenoase flori ?
Ba da.
- Când v-aţi despărţit ? - Acum două săptămâni.
Toată lumea se desparte. Tu, eu...
Mai ştiu pe cineva care s-a despărţit de perechea sa în lift.
De obicei, se întâmplă când cobori sau în faţa liftului.
Dar el a rămas blocat în lift. Când ne-am întâlnit la cafenea, pe el îl aşteptam.
- Şi eram... - Fermecătoare.
- Nu eram fermecătoare. - Aşa arătai. Ceai ?
Da. Eram supărată şi îngrozitoare.
- Miere ? - Da.
- Eu am fost îngrozitor. - Ai dreptate. Dar n-am nici o scuză.
Înţeleg ce vrei să spui. Interesant !
Eu sunt un om îngrozitor, deci nu pot să mă schimb. Asta vrei să spui.
Dar nu-i nimic. Te-am falimentat, deci ai dreptul să mă urăşti.
Nu te urăsc.
Dar n-o să mă ierţi niciodată, exact ca Elizabeth.
Cine ?
Elizabeth Bennet, din "Mândrie şi prejudecată". Ea era prea mândră.
Parcă urai "Mândrie şi prejudecată".
Sau ea avea prejudecăţi şi domnul Darcy era prea mândru ? Nu-mi mai amintesc.
N-a fost nimic personal.
Ce vrei să spui ? M-am săturat de fraza asta !
N-a fost personal pentru tine, dar pentru mine a fost.
Şi pentru mulţi oameni. E ceva rău în a fi o chestie personală ?
Nu, nimic.
Orice ar fi un anume lucru, ar trebui să fie în primul rând personal.
Încep să ameţesc.
De ce ai trecut pe aici ? Am uitat.
Voiam să fim prieteni.
Ştiam că nu se poate.
Ce pot să spun ? Uneori, bărbaţii vor lucruri imposibile.
- Pot să te întreb ceva ? - Ce ?
Ce s-a întâmplat cu tipul de la cafenea ?
Nimic.
- Dar eşti nebună după el ? - Da.
De ce nu fugi cu el ? Ce mai aştepţi ?
Nu-l cunosc.
Serios ?
L-am cunoscut prin... N-o să-ţi vină să crezi.
Stai să ghicesc ! Prin Internet ?
Da.
- "Ai mesaje." - Da.
- Sunt nişte cuvinte foarte puternice. - Aşa e.
Mă bucur pentru el.
Deşi... Pot să-ţi dau o sugestie ?
Cred că ar trebui să vă întâlniţi. Nu, îmi retrag cuvintele.
De ce să te întâlneşti cu un om după care eşti nebună ?
Nu cred că ar trebui să accept sfaturile unui om care...
Văd că scot tot ce e mai rău în tine.
Vreau să te ajut să nu spui ceva ce te va chinui în anii ce vor urma.
Sper să te faci bine repede. Ar fi păcat să nu vezi New York-ul primăvara.
Mulţumesc pentru margarete.
- Ai grijă de tine ! - Bine.
La revedere !
M-am gândit... Ar trebui să ne întâlnim.
Trebuie să ne întâlnim şi ne vom întâlni.
Dar acum mă ocup de un proiect care trebuie...
Ajustat.
- Ajustat ? - Ajustat.
- Un proiect care trebuie ajustat. - Asta a spus.
A-j-u-s-t-a-t.
Eu cred că e însurat şi are trei copii.
Ce lucru oribil spui ! Nu se poate să fie însurat.
De unde ştii ? L-ai întrebat dacă e însurat ? I-ai scris ?
Nu, şi nici n-o să... Nu.
Ştiu că e cam târziu să te întreb, dar... Eşti căsătorit ?
Dacă sunt căsătorit ?! Ce întrebare mai e şi asta ?
Cum mă poţi întreba aşa ceva ? Nu mă cunoşti deloc ?
Stai ! Am înţeles. Prietenii ţi-au spus că nu ne-am întâlnit
pentru că sunt căsătorit, nu-i aşa ?
- Aşadar, nu ţi-a răspuns. - Ba da.
- Ba nu. - Ba da. S-a prins imediat.
A ştiut imediat ce urmăresc, ceea ce nu mă miră la el.
Nu ţi-a răspuns la întrebare, nu ?
Nu.
Poate că e gras. E un burtos !
Nu mă interesează.
Nu te interesează că e atât de gras, încât trebuie scos din casă cu macaraua ?
- Nu-ţi pasă. - E prea puţin posibil.
E complet ridicol !
Care e pseudonimul lui ?
N-o să-i scriu ! De asta ţi-e teamă ?
Bine. NY152.
NY152 ? 152... Are 152 de ani.
A avut 152 de negi şi a rămas cu 152 de cicatrice pe faţă.
E numărul oamenilor care spun că seamănă cu Clark Gable.
152 de oameni spun că seamănă cu o ciocolată.
- De ce am deschis subiectul ? - A avut 152 de copci la nas.
Numărul paharelor strânse de-a lungul excursiilor.
Nu, e adresa lui. Ba nu, n-ar face ceva atât de prozaic.
Singurul lucru care mă interesează,
în afară de treaba cu căsătoria şi de cea cu închisoarea,
e treaba cu iahtul.
Care treabă cu iahtul ?
N-aş putea fi cu cineva care are un iaht.
Eu am.
Aşa că ne-am lămurit. N-o să fim împreună.
- Câte ? - Trei.
- Dă-mi voie ! - Mulţumesc.
Eu n-aş putea fi cu cineva căreia îi place Joni Mitchell.
"Îmi amintesc iluzii de nori. Nu ştiu deloc ce sunt norii."
Ce înseamnă asta ? E pilot ? Ia lecţii de zbor ?
Trebuie să fie o metaforă, dar eu n-o înţeleg.
Cum merge cu scrisul cărţii ?
Am cunoscut o editoare la librărie şi ea abia aşteaptă s-o citească.
Nu mi-a trecut niciodată prin cap că voi scrie.
Dacă n-aş fi avut atâta timp... Ştii ceva ?
Ce ?
Adevărul e că el m-a făcut să mă gândesc să scriu.
Domnul "152 de condamnări" ?
Domnul "152 de viziuni asupra sufletului meu".
Nu pot concura cu asta.
- Dau mereu de tine ! - Da.
- Sper că mangoul tău e copt. - Cred că e.
Vrei să dai de mine şi sâmbătă pe la prânz ?
- Da. - Acolo ? Bine.
Vrei să ne întâlnim sâmbătă...
La patru ?
În parcul Riversdale e un loc în care se face o curbă şi e o grădină.
Eu şi Brinkley te vom aştepta.
Haide ! Eşti pregătit ? S-a dus !
- Astăzi ? - Astăzi.
- Ştiu. În parcul Riversdale. - Asta înseamnă că e din Westside.
Nu e incredibil ? Poate că l-am mai văzut şi nu ştiam cine e.
Se poate să-l fi văzut în fiecare zi.
- E foarte posibil. - Ar putea fi oricine.
Poate că e tipul acela şi florile sunt pentru tine.
- Poate că e omul cu fermoarele. - Cine ?
Omul cu fermoarele. E tipul care repară fermoare pe Amsterdam Avenue.
- Încetează ! - N-ar mai trebui să cumperi genţi noi.
Termină ! Doamne...
Alegerea momentului e totul.
A aşteptat până când n-ai mai avut nici o îndoială
că nu poţi iubi nici un alt bărbat.
- Da. - Uneori mă întreb...
Ce ?
Dacă eu n-aş fi fost "Fox Books",
iar tu n-ai fi fost "Magazinul de după colţ" şi ne-am fi cunoscut...
Ştiu.
Ţi-aş fi cerut numărul de telefon.
Şi n-aş fi putut să aştept 24 de ore ca să te sun şi să te întreb:
"Ce zici de o cafea,"
"de un pahar de băutură, de o cină sau de un film..."
"Până la sfârşitul vieţii ?"
- Joe... - Şi n-am fi fost duşmani niciodată.
Ne-am fi certat doar pentru filmul pe care să-l închiriem sâmbăta seara.
- Cine se ceartă pe tema asta ? - Unii oameni.
- Nu noi. - Niciodată.
Dacă...
- Trebuie să plec. - Vreau să te întreb ceva !
Cum poţi să-l ierţi pe tipul ăsta pentru că ţi-a dat plasă,
iar pe mine nu mă poţi ierta pentru o chestie măruntă cum e falimentarea ?
Cât aş vrea să mă ierţi !
- Chiar trebuie să plec. - Da, n-ar fi bine să întârzii.
Brinkley !
ś Somewhere over the rainbow, way up high
ś There's a land that I heard of, once in a lullaby
ś Somewhere over the rainbow, skies are blue ś
Nu plânge, Shopgirl!
Nu plânge.
Voiam să fii tu. Cât de tare voiam să fii tu !
ś Someday I'll wish upon a star,
ś And wake up where the clouds are far behind me
ś Where troubles melt like lemon drops,
ś Away above the chimney tops ś That's where you'll find me
ś Somewhere over the rainbow, bluebirds fly
ś Bird fly over the rainbow, why then, oh why can't I. ś
R O M A N I A N
SprijinÄ-ne Či sÄ devinÄ membru VIP pentru a elimina toate anunČurile www.OpenSubtitles.org