Traducerea şi adaptarea: Snake_Eyes
Terminalul A al aeroportului internaţional din Boston.
Transportul între terminale...
Scoateţi-vă laptopul din geantă.
Departamentul de poliţie din Boston vă cere
ca pentru siguranţa şi securitatea dv
şi pentru regulamentele FAA...
Ajung imediat acasă.
Ies într-o oră. Cadetule spaţial, dă-mi o...
Poarta de îmbarcare numărul 26.
Dră Lauren Goodwin, vă rog să veniţi la poarta 26.
Elizabitch, mişcă-ţi curul slab încoace.
- Ce se întâmplă? - Nu-i închide.
Vă puteţi lua bagajele de la caruselul numărul trei.
Vă rog să vorbiţi cu un agent de la poartă...
Am pus camere de securitate în toată casa.
Mai puţin în dormitor.
Christie nu vrea acolo.
Tipul care îmi curăţă piscina a înnebunit.
Nu, vorbesc serios.
Sare în piscină de unul singur.
Zborul 3598 spre Manchester, New Hampshire.
Poarta se îmbarcare s-a schimbat în A6.
Avionul va decola la timp la 16:15.
Către pasagerii zborului 3598 spre Manchester, New Hampshire,
poarta de îmbarcare s-a schimbat...
- Alo? - Eu sunt.
Tocmai am coborât din avion. Tu ce faci?
Ce fac? Îl iau pe Johnny de la şcoală.
Mă uit după el din staţia de autobuz.
Merg înapoi la laborator că avem de treabă.
Sharon, mi-au făcut o ofertă.
Una foarte mare.
Pentru toate drepturile "Călătorului nopţii."
Vorbim de platforme grafice,
realitatea virtuală, algoritmi, interfaţă.
Nemaipomenit, Clay. Felicitări.
Da.
E mare lucru.
Ieşi să sărbătoreşti diseară?
Nu sărbătoresc.
E o noapte importantă pentru tine.
Mă gândeam că vrei să sărbătoreşti cu cineva.
Nu chiar.
Deci nu eşti cu nimeni?
Nu.
Nu există nimeni.
E tata?
Pot vorbi cu el?
- Bună, tată. - Bună, amice.
- Ce faci? - Azi am făcut instrucţia cu paraşuta.
- Da. - Pui o mică paraşută pe spate.
Jur că balansarea e de 100 de ori mai rapidă.
E minunat.
Vii acasă?
Curând.
- Vreau doar să vii acasă. - Fir-ar să fie.
Bună, Shar, eu sunt. Am rămas fără baterie.
Ascultă, e un zbor
spre Manchester ce pleacă într-o oră.
Clay, eşti plecat de aproape un an.
Te iubesc, dar nu-i aşa de simplu.
Aş dori să-mi văd fiul.
- Fir-ar. - V-a expirat timpul.
- Aşteaptă. Am nevoie de bani. - Vă rog să introduceţi...
Ce ai? Încetează!
Lasă-l! Ce faci?
Las-o!
Încetează!
Haide!
Doamne, Chloe.
Nu o atinge.
- Nu o ating. - Poate fi contagioasă.
Vreau să sun la 911.
Alo?
Ridică mâinile!
De ce ai făcut asta? O să-i împuşti pe toţi?
- Ce naiba se întâmplă? - Cine naiba ştie?
- Hai să mergem. - Să nu-ţi foloseşti telefonul.
- De ce? - Ei aşa au făcut.
Ajută-mă!
Nu. Frate, opreşte-te, e normal.
Hei!
Hai să mergem, frate.
Vino, frate.
Nu vă folosiţi telefoanele.
Am încercat, dar n-avem semnal aici.
Trebuie să ieşim din aeroport până nu ia foc.
Să plecăm de aici? Noi nu plecăm nicăieri.
Trenul ăsta are un mecanic?
- Eu sunt. - Putem pleca?
- Nu. - Of, nu.
Centrala a oprit curentul, au intrat frânele de urgenţă
şi trenul ăsta nu se poate mişca mai mult de 15 m.
Fir-ar.
- Dar am putea merge. - Să mergem?
Nu merge nimeni.
- Ce zici? - Am putea să mergem.
Am hărţile sistemului
şi am marcate ieşirile tuturor tunelurilor de întreţinere.
Putem ieşi de aici.
Ce idee genială. Eşti cel mai bun prieten al meu.
- Şi dacă porneşte trenul din nou? - Hai să mergem.
Dacă nu vreţi să veniţi, nu veniţi.
Sunteţi idioţi. Aici suntem în siguranţă.
Numai dacă durează mai puţin de 24 de ore.
- Adică? - Pânza freatică.
Lucrătorii de la canalizare scot afară apa din pânza freatică.
Dacă nimeni nu e la pompe, se inundă tot sistemul.
Totul va fi sub ape.
Veţi fi forţaţi înapoi în terminal sau afară pe străzi.
Şi dacă Boston încă arde sau ce zice el e adevărat...
Nu-l ascultaţi. Nu vom sta aici atât de mult.
- Vrei să stai aici sau să pleci? - Va exploda.
- Aşa se întâmplă mereu. - Pot veni cu voi?
- Nu te opresc eu să nu vii. - Marfă.
- Nici măcar nu îl cunoşti. - Adio.
Crezi că se întâmplă peste tot sau doar aici?
Aflăm în curând.
Pierdem curent, deci se întâmplă peste tot.
Nu e nimeni la centralele electrice.
Probabil fug şi ei să-şi salveze pielea.
Oare câţi erau acolo când s-a întâmplat?
Mulţi.
Prea mulţi. Ca peste tot.
Şi ce-i care nu au fost atinşi de prima oară
au fost când au încercat să sune la 911, sau acasă la familii.
Apropo, sunt Tom McCourt.
Clay Riddell. Mă bucur să te cunosc.
Mike Mattick. Mi se spune Dj Liquid.
- Continuă să mergi. - Dj.
Trebuie să ajung la lacul Kent. Familia mea e acolo.
Am soţie şi copil. Cunoşti lacul Kent din New Hampshire?
Tu ai pe cineva pe care trebuie să cauţi?
- Am pretenă. - Ai zis "pretenă"?
- Da, tu pe cine ai? - Haideţi.
N-am pe nimeni, locuiesc singur.
Am reţea. Ce înseamnă asta?
Nu ştiu. Lasă naibii telefonul.
Sunt normali?
- Ţie ţi se par normali? - Nu ştiu.
Vrei să încerci? Ce înseamnă anormal?
Fir-ar!
Hai să mergem!
Fugi!
Haide, omule.
Hai, dă-mi mâna.
Haide.
Tomberonul de gunoi.
Mă descurc.
Mergi.
Stai.
O cunosc.
- Ce etaj? - Doi.
Bine. Mergi.
Mai repede!
Mai repede.
Mort.
Crezi că putem da SMS?
Nu mai am baterie.
Trebuie să dau SMS familiei să văd dacă sunt ok.
Îmi poţi împrumuta telefonul?
E stricat.
E amestecat.
Pune telefonul în frigider.
Aşa bateria va dura mai mult.
Probabil trebuie să verifice semnalul.
Dacă nu dăm telefoane va ţine câteva zile.
Tu ai desenat astea?
Da.
Revista mea de benzi desenate.
Mă gândeam la amărâtul ăla din tunel.
Dj...
Liquid?
Fir-ar să fie.
Dacă vrem să supravieţuim
trebuie să lăsăm la o parte
toate neînţelegerile.
Dacă nu putem,
vom muri.
Alo?
- Ţi se pare normală? - Alo?
- Dă Doamne să fie cineva. - Eşti normală?
Tu ce zici? Deschide naibii uşa.
- Bine. - Locuiesc sus.
Te-am mai văzut. Eu sunt Clay.
- Tom. - Eu sunt Alice.
Nu cred că-i inteligent să staţi cu jaluzelele deschise.
Ar trebui să le închideţi.
Nu e bine să ne vadă cineva că suntem aici.
Le va închide.
Vezi, le închide.
- Eşti rănită? - Cum adică dacă sunt rănită?
Eşti rănită fizic? Te pot ajuta?
Mi-am ucis mama.
Vreau să ies din rochia asta pentru că miroase.
A sânge, transpiraţie şi parfumul mamei.
Poate am nişte blugi de la prietena mea.
Cred că ţi se potrivesc.
Şi am multe pijamale.
Bine?
Sunt doar obosită.
Vrei mai bine să...
Ai apă caldă dacă vrei să faci un duş.
Mersi.
Tom, mă voi duce spre nord
spre lacul Kent când se luminează.
Ar fi bine ca tu şi Alice să veniţi cu mine.
Clay, îmi pare rău de familia ta.
Încă n-ai de ce să-ţi pară rău.
Băiatul meu are un telefon, dar nu sună niciodată.
Dă doar SMS-uri.
Dar pe soţia mea am sunat-o chiar după ce s-a întâmplat.
Când te-am cunoscut pe tine. Aşa că nu ştiu dacă vorbea la telefon.
Mă bucur că am dat peste tine azi, Tom.
Eşti bine?
Am găsit astea în buzunarul tău.
Sper că nu te deranjează.
Nu...
Hai să bei ceva.
- Nu. - Nu vrei nimic să mănânci?
Nu.
Dacă mergeţi undeva, pot veni şi eu cu voi?
Speram să spui asta.
Desigur.
Da.
Acum mă voi odihni.
Vom fi aici.
Da.
Deci...
Crezi c-a fost un atac terorist?
Nu ştiu.
Oricine a fost,
noi trei suntem ca nişte gândaci care au avut norocul chior
să evite să fie călcaţi de piciorul uriaşului.
Sunt ca păsările.
Par ca un cârd de păsări.
Nu-mi place.
Nu-mi place deloc chestia asta.
Orice ar fi, trebuie să ajung la lacul Kent
şi să văd ce-i cu soţia şi fiul meu.
Înţeleg dacă nu vreţi să veniţi.
Stai aşa.
- Fir-ar. - Ce?
- Nu ştiu. - Să ne întoarcem?
Doamne! Ajutaţi-mă!
Ajutaţi-mă!
Iisuse.
Dumnezeule.
- Să-i ajutăm? - Nu...
- Nu putem face nimic. - Ne întoarcem sau plecăm chiar acum.
Mergi. Nu se uită.
- Nu se uită. Mergi. - Mergi.
Unde au dispărut?
Poate avem baftă şi au renunţat,
când au pierdut semnalul precum la gară.
Tom.
M-am considerat mereu un pacifist,
dar mi-ar prinde bine să am un pistol acum.
Băieţi...
Nu cred că-i o idee bună.
Merg cu mâinile ridicate
şi le zic că vreau doar să vorbim.
O să sun la sonerie. Ce se poate întâmpla?
Eu sunt un negru cu o rangă.
Nu mă duc acolo.
Asta făcea diferenţa.
Doamne.
Ai grijă de Alice.
Voi lua ce ne trebuie.
Ia ăsta.
- Ce? - Uită-te la tine.
Antrenament de bază. Nu se uită niciodată.
Ia şi nişte muniţie.
Cum încarci chestiile astea?
E cineva afară.
Ce?
E singur.
Închide draperiile.
Eşti bine?
Alo?
Puştiule.
Fir-ar.
Cred că nu umblă numai în cârduri.
Dă-o-n mă-sa.
Hai să mergem.
Ce naiba?
Se pare că atunci când apune soarele
sunt programaţi să se oprească.
Se pare că au făcut-o împreună.
De parcă ar fi un răspuns automat.
Nu înţeleg cum de au ştiut toţi
aşa de rapid unde eram exact.
Doar nu stăteau cu ochii pe noi.
Oricum nu cu ochii lor.
Nu cu...
Deci când ne-a văzut puştiul ăla, ne-au văzut cu toţii?
Altfel cum îţi explici?
- Acum sunt şi mediumuri? - Telepatici.
Poate că pulsul trece prin ei
ca şi cum ar fi o mare reţea organică.
Ca o minte stup.
Da.
Ai o explicaţie mai bună?
De ce crezi că mai sunt acolo?
Adică indiferent ce s-ar fi întâmplat
nu crezi că ar fi plecat?
Dacă ar fi în siguranţă ar fi lăsat un mesaj.
Mi-am pierdut majoritatea banilor în colapsul financiar din 2008.
Şi mi-am pierdut stabilitatea emoţională la divorţul din 2009.
Atunci am crezut eu că era sfârşitul lumii.
Ce-i asta?
- Ai auzit? - Da.
E muzică.
Salutare, domnilor.
Dră. Bine aţi venit la academia Gaiten.
Dacă vreţi să rămâneţi avem multe camere.
Băieţii care nu aveau telefoane au fugit cu toţii.
Cei care au avut...
Ştim.
Sunt Jordan. Sunt elev bursier.
- Locuiam în Holloway. - Bravo ţie, Jordan.
Da, dle. Aşa a zis şi şeful.
Charles Ardai. Directorul.
Au creat o adevărată problemă telefoanele.
Eu le zic telecomunicaţiile diavolului.
Drăguţ.
Ce-i cu muzica?
Când erai mic nu jucai scaune muzicale?
- Ba da. - Atâta timp cât muzica nu se opreşte
nu avem de ce să ne facem griji.
Ne uităm niţel şi apoi mergem la masă la Cheatham.
E la 180 de metri.
Fir-ar.
Muzica vine de la telefoanele lor?
Stai liniştită că nu se trezesc.
Cum de sunteţi sigur de asta?
Observaţi.
Ce naiba faci?
E calm.
Îmi trec bastonul sabie prin gâtul lor
şi ei nici nu încearcă să mă oprească.
Şi nici cei din jur nu-i sar în ajutor.
Dacă aş încerca ziua
m-ar sfâşia de viu.
Muzica vine şi din gura lor.
O puteţi auzi chiar dacă e în şoaptă.
- Vino aici. - E doar în imaginaţia ta.
- Nu se poate să vorbească. - Vino să asculţi.
E ca şi când nu ar respira.
Pot auzi.
Cum e posibil fără un transmiţător?
Ei transmit. Au deprins o nouă abilitate.
Şi o schimbă într-un ritm ameţitor.
Putem să conversăm înăuntru?
Vă rog.
Nu putem supraaprecia
salturile de dezvoltare la care suntem martori aici.
Par să fie eusociale.
Precum o colonie de albine sau furnici.
Acţionează ca un întreg pentru binele grupului.
Nu există competitivitate şi nici egoism.
Pot fi următoarea etapă în evoluţia umană.
Fiecare om de pe planeta pământ
va fi parte dintr-un organism gigant.
Fără individualitate, fără intimitate.
Fără război. Fără epuizarea resurselor.
- Fără conflicte. - Nu, mersi.
Când stau noaptea liniştiţi
şi ascultă muzica lor
noi credem că se repornesc.
Ar putea să aibă
bipuind pe frunte "update de soft, vă rog să aşteptaţi".
Adică li s-a şters creierul?
Da. Ce e un creier?
E doar un hard mare şi vechi.
Circuit organic.
Nimeni nu ştie de câţi octeţi.
Precum giga la puterea Googleplex, să zicem.
O infinitate de octeţi.
Dacă creierul ar fi o bandă de informaţii pe un hard
ar zice ceva de genul: 2% în uz, disponibil 98%.
Mă uimeşti, Holmes.
Ador cibernetica.
Şi ficţiunea cyberpunk. William Gibson.
Îţi place Neal Stephenson?
Neal Stephenson e un zeu.
Da, e foarte bun.
Momentan nopţile ne aparţin.
Dar dacă hotărăsc că nu au nevoie de atâta somn?
Ce se întâmplă dacă se opun cântecului de leagăn digital?
Ce se întâmplă
când nu le va fi frică de întuneric?
Ce vrei să sugerezi?
Cred că ce se întâmplă acum e mai mult decât o anarhie temporară,
cred că e începutul unui război.
Va fi scurt, dar extrem de urât.
Dar ce face cineva în război?
Îşi ucide duşmanii.
Chiar şi la armele ce le avem
va fi muncă înceată.
Avem o pompă de benzină.
Cu benzina îi putem ucide.
Vrei să le dăm foc?
Avem un pulverizator pe care-l folosim
să menţinem câmpiile foarte verzi.
Vreau să-i extermin.
Sunt de acord. Aşa ar trebui să facem.
Cei de pe terenul de fotbal.
Şi nu vreau s-o fac pentru rasa umană.
Vreau s-o fac pentru mama.
Cât de mulţi putem şi cât de rapid.
Până nu e prea târziu.
Sigur vrem să facem asta?
Sigur. Dă-i bice.
Sunt sigur.
Măiculiţă.
Bine.
Îţi plac shooter-ele?
Da.
Te-ai speriat?
Sunt bine.
Dar tu?
Ciudat oraş.
Avem o problemă?
Nu... E minunat.
Bag-o într-o viteză mai mică.
Am mai făcut aşa ceva.
Bag-o într-o viteză mai mică.
Cred că suntem pe capul cuiva.
Bine. Se întorc.
Ai băut suficient la volan.
Da.
Dar nu va conta
după uciderea în masă.
Nu ştie nimeni mai bine ca mine că nu te poţi pune în calea progresului.
Dar niciodată nu eşti prea bătrân ca să te lupţi.
Fir-ar să fie.
Dumnezeule.
Fir-ar. Camionul. Jos!
Alice, eşti bine?
Da, sunt bine.
Fir-ar.
Ardai!
Nu!
Ajută-l.
Să-l ajute cineva.
Tom. Clay.
Ajută-l.
Bine.
Nu.
Haide amice. E în regulă.
Bine.
- Ce-i asta? - Şi eu am simţit.
E ca o furie.
Trebuie să plecăm.
Nu-ţi reţine mila faţă de noi, Doamne.
Fie ca dragostea ta şi adevărul
să ne protejeze mereu.
Că ne pasc ameninţări fără număr.
Ne-au depăşit păcatele şi nu putem vedea.
Păcatele noastre sunt mai multe decât firele de păr din cap
şi inimile ne dezamăgesc.
Salvează-ne, Doamne.
Vino rapid şi ajută-ne, Doamne.
Fie ca cei care caută să ne ia vieţile
precum a fost luată această viaţă
să fie ruşinaţi şi confuzi.
Fie ca cei care doresc ruinarea
să se întoarcă în dizgraţie.
Fie ca cei care ne zic "aha".
Aha...
Să fie îngroziţi de propria ruşine.
Pentru că aici zac morţii.
Praful pământului.
Un coşmar?
Da.
- Şi tu? - Da.
Am crezut că atunci când creşti dispar şi coşmarurile.
Nu, încă se întâmplă.
Cresc şi ele.
Era un tip dezgustător în visul meu.
Era murdar, avea dinţi galbeni şi un hanorac roşu.
- Ce? - Părul lung.
Avea o lacrimă pe obraz?
În visul meu mă înţepa în gât cu un ac
şi mă făcea nebun.
Într-un hanorac roşu?
M-a împins în faţa unui tren.
Tipul din visul meu
e caracterul din revista mea de benzi desenate.
Revista "Călătorul nopţii".
E tipul de pe desenele din apartamentul tău?
Da. E un profet al apocalipsei.
Ai prevăzut toate astea?
E doar o revistă de benzi desenate.
Doar dacă nu sunt într-un vis.
Poate că ai fost primul, dar nu eşti singurul care l-a avut.
Se întunecă. Hai să plecăm de aici.
- Da. - Nu mai vreau să dorm.
"Kashwak egal no-fo."
"Eu inimă kashwak." Ce înseamnă?
Poate no-fo înseamnă fără telefoane.
Ca o zonă moartă. Fără antene de telefonie, deci e sigur.
Nu poţi bănui asta. E prea devreme să credem că ştim regulile.
Deschideţi! Suntem americani.
A început "La Măruţă"?
Companie.
Ce drăguţi sunteţi.
Dv, dle, sunteţi foarte drăguţ.
Mersi.
Şi tu eşti demenţial.
N-au venit pe aici oameni cu telefoane?
Nu le place mâncarea englezească.
Englezilor nu le place mâncarea englezească.
- Mie îmi place, dle. - Bine.
Ce naiba e Kashwak? Ce ziceţi că e?
Ştiţi Kashwak.
Sus în Maine.
E o zonă neîncorporată căreia îi zic tr-90.
Lacul Kashwakamak.
Toată lumea care nu a fost atinsă de puls merge acolo.
Şi noi plecăm mâine.
Mersi că ne-aţi găzduit în seara asta.
Suntem fericiţi că vă aflaţi aici.
Chiar ne bucurăm.
Crezi că Bob Dylan telefona?
Bună poantă.
Nu există melodii de telefon pe aici.
Bat şi eu un apropo.
Precum...
D2.
E precum diavolul ego-ului.
Vanitatea şi super individualitatea.
Dar celălalt era numit Arama.
Şi era un demon de date mari.
De numere, de abstracţie.
- Ştii ce zic? - Da.
- Mă înţelegi, Geoff? - Sigur.
Când m-am întors din Vietnam
eram pierdut,
în derivă şi...
Cineva şi-a întins mâna
şi mi-a salvat viaţa.
Acum cred că e mort sau parte din cârdul
care încearcă să mă acapareze.
Ştiu că nu am supravieţuit unui război
şi toate cele
doar ca să fiu atras de nenorocitul ăsta
sau de cârdul lui.
Prima dată când i-am văzut faţa
nu visam, era în casa lui.
Pe perete. Tu l-ai desenat.
Nu sunt primul care desenează un diavol pe o foaie de hârtie.
- Diavolul? - Da.
- Şi cum se termină? - Nu l-am terminat de desenat.
E o serie de reviste de benzi desenate.
Nu se termină. E un joc şi o poveste.
Doar un joc?
Binele mereu învinge răul.
Cred asta.
Te-am văzut cu fiul tău odată.
Şi am vrut mereu asta.
Te-am văzut plecând din apartament cu femeia aia
şi am urât-o.
- Liz? - Liz.
Am urât-o.
Mereu păreai că eşti supărată pe mine.
Nu ştiam ce-i cu tine.
Te holbai la mine fix.
Da.
Aşa mă holbez eu la toţi.
Dar ştiu că-ţi iubeşti familia.
Te-am văzut cu fiul tău
şi ştiu ce se întâmplă într-un cuplu,
doar...
Îl vei găsi, Clay.
Îl vei găsi.
Crezi?
Îl vei găsi.
Călătorim în întuneric
şi e foarte naşpa pentru mine.
Pentru că l-am avut. Şi am avut-o şi pe ea.
Aveam un job de rahat pe care îl uram.
Făceam desen grafic pentru o companie cretină.
Dar mă uram că n-am avut curaj să fac ce-mi place
şi o uram pe Sharon că mă iubea când eu mă uram
şi toate sentimentele astea încovoiate, deformate.
Câteodată veneam acasă de la slujbă,
îmi puneam tricoul rock & roll
şi mergeam la bar, fumam iarbă şi ascultam muzică death metal norvegiană
ca un adolescent care vrea să-şi arunce în aer liceul.
Era patetic.
Apoi într-o zi ne-am despărţit şi m-am mutat.
Şi îţi place să stai acolo?
Prima noapte am fost acolo şi ştiu că a fost o greşeală.
În chiar prima noapte.
Am sunat-o pe Sharon în ziua cu pulsul.
N-am putut să-i spun că-mi lipseşte
şi că am vrut să vin acasă.
Am zis că vreau să-mi văd fiul.
A trebuit să arăt că aveam dreptate şi că eram special.
Poate că voiai să fie mândră de tine.
Ar fi bine dacă asta-i adevărat.
Cred că am fost un nemernic.
Uite aşa arăţi.
Oamenii sunt religia îngerilor.
Şi ăsta-i un înger în exil. Ce zici?
Sally?
Ieşi din barul meu!
Ieşi!
Stai aşa, Tom!
Alice!
Adu-mi pătura.
E în regulă.
Pune-o peste ea.
E în regulă.
Bine.
Prinde-o sub ea.
Ajută-mă s-o aduc sus.
Adu-o sus.
Lasă să ningă.
Că atunci putem construi un fort.
Sau o frunză.
Sau o pasăre.
Putem face un om de zăpadă.
Sau ne putem juca.
Iartă-mă, amice.
La tavernă au atacat noaptea.
Şeful a zis că asta s-ar putea întâmpla.
A mai zis că vor căuta noi moduri de a-şi menţine numărul.
Ai văzut ce s-a întâmplat acolo.
Nu mai ucid, acum recrutează.
Pulsul vine din gura lor acum.
Nu mai au nevoie de telefoane.
Măi să fie...
Preşedintele internetului a zis că veţi veni pe aici.
Şi aici sunteţi.
- Cine eşti? - De ce nu laşi puşca joc, prietene?
Că îţi zic imediat cine sunt.
Sunt Ray Huizenga din Groveland.
Ţipa de aici e Denise Link din Haverhill, un oraş vecin.
Încântată.
Dar numele noastre nu mai contează.
Contează ce facem.
Şi ce facem? Ucidem ciudaţi cu telefoane.
Da, îi ucidem.
Exact ca voi.
A doua oară în Nashua
am folosit dinamita din construcţii.
Ray ştia s-o folosească de când a lucrat la drumuri.
Atunci am văzut semnele cu Kashwak no-fo.
Kashwak. Le zic oamenilor
că e o zonă fără telefoane, dar e o minciună.
S-a construit în zonă un cazinou indian anul trecut
şi au montat şi o antenă de telefonie.
Încearcă să ne atragă acolo în vise, dar e o capcană.
Şi visele au început după ce i-am aruncat în aer.
Am aruncat în aer primul cârd.
- Vise puternice. - Le-am avut şi noi.
Mereu apare tipul ăla în hanoracul roşu.
- Îl numesc preşedintele internetului. - Da.
Trebuie să fie eliminat.
Eliminat...
Adică aici jos.
Trebuie să-l punem la pământ.
Înţelegeţi ce zic?
Dacă îl ucideţi şi îl puneţi în pământ
se vor preda.
Se vor opri.
Dar nu va fi uşor. Ştiţi de ce?
Pentru că pătrund în mintea oamenilor.
Intră în mintea oamenilor.
Au intrat în mintea ta, Ray?
Nu, pentru că eu am stat treaz.
Sunt treaz de şase zile.
- Minunat. - E adevărat.
Ea doarme acolo şi eu o păzesc.
Verific toată zona asta.
Mary a avut un mieluţ.
- Nu-i copilul meu. - Nu.
Dar ea e Mary a mea şi am grijă de ea.
Minunat. Pare că sunteţi într-un loc bun.
Da.
Putem rezista cât timp stăm treji.
Cheia e să stăm treji. Stăm departe de cârd.
Cât timp intenţionezi să faci asta?
Scurt, dar semnificativ.
Denise, le arăţi tu şi eu termin de făcut burgerii cu fiul tău?
Fratele meu mă ajută mai mult acum
decât o făcea înainte când era om.
Urăsc să-l văd aşa.
- E şi el ca ceilalţi? - Da.
Da, e ca un mic viţel
care s-a rătăcit de turmă.
De unul singur nu e periculos.
Stă aici şi îi aşteaptă să se întoarcă să-l găsească,
altfel moare.
Doamne, n-a mâncat.
Hai, nu-mi face asta.
Dacă un cârd trece prin preajmă
începe să se activeze.
Cu cât sunt mai aproape cu atât înnebuneşte mai mult.
De asta l-am acoperit.
Nu vrem să le arate unde suntem.
Hai, nu-mi face asta.
Câteodată cred că încă îmi recunoaşte vocea.
Crezi că pot fi recuperaţi?
Vii acasă?
- Ce naiba se întâmplă? - Vii acasă?
N-am idee. N-a mai zis aşa ceva.
Vii acasă?
Vreau să vii acasă.
- E vocea lui Johnny. - Nu, nu e.
Vreau să vii acasă.
- Nu asculta căcatul ăsta. - Vii acasă?
Ştii că ăla nu e fiul tău.
- Clay, nu! - Bună, tată.
Nu!
Îmi pare rău.
- Era fratele meu. - Înseamnă că ne-au văzut.
Vor veni şi ceilalţi. Haide.
Trebuie să plecăm acum.
Toată lumea în maşină.
Haide, Clay.
De ce oprim, Ray?
E prea târziu pentru mine că mi-au pătruns în cap.
La început erau în vise, dar acum văd lucruri când sunt treaz.
Lucruri care nu sunt.
Nu ai dormit de o săptămână. Poate ai halucinaţii.
Halucinez pentru că nemernicul cu hanorac roşu
îmi pune gânduri în minte.
Şi ce doreşte preşedintele va primi.
Dar tu nu-l vei lăsa.
Au crezut că sunt eu, dar nu eram.
Nu eram eu, tu erai. S-a înşelat.
Tu eşti acela, artistule.
Ce ai la gât, Ray?
Nu-mi place că te agăţi de copilul tău
pentru că el e terminat.
Ştii asta în sufletul tău.
- Copilul tău e pierdut. - Nu.
Nu ştiu asta.
Uite.
Îţi predau torţa.
Când vine vremea sună la numărul de pe bilet.
Vei ştii când e vremea.
- Când anume, Ray? - La sfârşitul călătoriei.
La capătul drumului.
Când nu mai ai opţiuni.
Ray, ce ai la gât?
- Asta prietene va... - Ray.
Îmi va zăpăci mintea. Mai bine te dai înapoi.
- Bine. Stai aşa. - La o parte, Clay!
Rămâi aici. Mă întorc.
Nu. Vin cu tine.
Nu. Rămâi cu ei.
Trebuie să fac asta singur.
Johnny!
Sharon!
Dragă tată, sper că eşti viu. Mama e una dintre ei. Merg la Kashwak.
Te rog să vii. Cu dragoste, Jonathan Gavin Riddell.
Lasă-mă.
Dă-te de pe el.
Nenorocitul!
E...
Da.
Ce ai acolo?
Ăla?
Ray mi l-a dat.
Înainte să se arunce în aer.
Mi-a zis să sun la numărul ăsta când vine vremea.
Când vine vremea?
Da.
Când e asta?
Ultima oprire.
Capătul liniei.
Aşa ţi-a zis?
Aşa mi-a zis.
Părea un tip rezonabil.
Ştiai că e o bombă aici?
Nu, altfel aş n-aş fi mers cu ea.
Ţi-a zis Ray că chestia asta era plină cu C-4?
E suficient explozibil aici încât să arunci în aer un bloc.
- Doamne. - E maşina lui Sharon.
E în garaj.
Merg la Kashwak.
Ţi-ai pierdut minţile?
N-ai auzit ce-a zis Denise?
E o capcană. Am mai discutat despre asta.
Poate.
Haide, omule.
Dacă te duci acolo nu mai ieşi.
E o misiune sinucigaşă. Vei muri.
Trebuie să-mi găsesc copilul.
Trebuie să ştiu dacă-i albă sau neagră.
Fir-ar să fie.
Ia asta.
Vreau să scrii T, J şi D
de la Tom, Jordan şi Denise
la marginea drumului la câţiva km.
Dacă mergeţi pe drum de pământ
scrie pe copaci.
Întotdeauna pe partea stângă a drumului
pentru că acolo mă voi uita.
Nu te duce.
E stupid. Vei muri.
Hei.
Ştii povestea lui Orfeu?
Orfeu a călătorit în infern
ca să-şi aducă iubita.
Tu nu eşti Orfeu.
Ai grijă de tine, frate.
Sunt în urma ta.
Bine?
Ai grijă de Tom.
Eşti cel mai bun prieten pe care-l poate avea cineva la sfârşitul lumii.
Să sperăm că nu e sfârşitul lumii.
Mă bucur că te-am cunoscut, Clay Riddell.
Şi eu mă bucur că te-am cunoscut, Tom McCourt.
Ai grijă de tine.
Ai face bine să ne găseşti.
Îmi pare rău de soţia ta.
- Kashwak, vă rog! - Trage pe dreapta!
Vă rog să ne ajutaţi!
Ia-ne cu tine!
Bună, tată.
- Bună, tată. - Johnny!
- Bună, tată.
Bună, tată.
Vii acasă?
Bună, tată.
Vreau să vii acasă.
Johnny!
Vii acasă?
Johnny!
Uite, tată, încă un semn.
Mă bucur că ajungi să-mi cunoşti prietenii, Johnny.
Vor fi şi prietenii mei?
Te mai întrebi?
Cum se numeşte locul unde mergem?
Canada.
Traducerea şi adaptarea: Snake_Eyes
Sincronizarea: DISTEL Subs.ro Team @ www.subs.ro