23.976
Privind în urmă, totul pare foarte simplu.
Eram în vreme de război.
Naziștii erau inamicii noștri. Și, fiindcă binele trebuie să triumfe asupra răului,
noi trebuia să triumfăm asupra lor.
Cum puteam să știm că acest război niciodată nu tratează cu asemenea certitudini?
Pentru noi, nimic nu e de necrezut,
totul poate fi adevărat.
Chiar și o minciună.
- Stă cineva aici? - Nu.
Pentru o clipă am crezut că va trebui să călătoresc în picioare.
Atâția piloți și pionieri se întorc... Destul de plăcut, dar...
- Poftim... luați una de la mine. - Mă descurc, mulțumesc.
Îmi cer scuze... Cannerley.
- Richard Cannerley. Ce mai faceți? - Charlotte Gray.
Deci, mergeți acasă, sau încotro?
- Lucrez la Londra. - Nu-mi spuneți, dați-mi voie să ghicesc.
- Sunteți din Forțele Aeriene Feminine? - Lucrez în chirurgie.
Foarte bine.
De ce?
- Scăpați Londra de eforturile de război. - E datoria noastră.
Indiscutabil...
Eu sunt funcționar public. Noi nu venim de nicăieri.
Germanii au lansat chiar zvonul că noi nici nu ne-am născut.
Vorbiți franceza?
O, da.
Ați locuit vreodată acolo?
- Acolo am studiat. - La Paris?
Cel mai grozav oraș din lume! Nu că ați vrea să locuiți acolo, acum...
E plin de germani. Nu găsești decât varză murată.
Ce i-au făcut germanii Franței nu e o glumă.
Nu, nu...
Bineînțeles că nu.
Eliberați ușile! Fiecare bagaj se va lua la ieșire!
Lansare de carte vineri piața Southerby 14, cu autobuzul 3 Veniți dacă puteți
- Fii mai veselă. Ne vom face de râs. - Voi vă veți face de râs.
Eu voi discuta cu niște ageamii despre Tennyson.
- E doar o lansare de carte. - Cărțile presupun și băutură.
Ar trebui să te implici în publicații.
Nu mai fi așa de casnică. Tu nu ieși niciodată.
Nu-mi pasă dacă sunt urâți, atât timp cât au dinți frumoși.
Autorul.
Scuzați-mă...
- Îmi pare rău. - O, nu.
- E puțin cam zgomotos, acolo. - Da.
- Peter Gregory. - Charlotte Gray.
La naiba!
Fetele astea literate... Îmi cer scuze.
Ofițer pilot Borowski, domnișoara Gray. E un prieten.
Încântat de cunoștință, domnișoară Gray.
Liber...
Deci...
Ești din Scoția?
- De unde? - Din Saint Andrews.
De lângă Edinburgh, minunat. Puțin diferit față de aici, nu?
- N-ai fost niciodată la Ceilidh. - Ba am fost, de fapt.
Și da, a fost zgomotos.
Și nu servesc gin cald. Nu știu cum poți să-l bei.
- Cel puțin eu nu ud plantele cu el. - N-ai fost atât de ticălos, să vezi asta...
Domnișoară Gray! M-am gândit că dumneavoastră sunteți.
Ați făcut bine că ați venit. Ce mai faceți?
Dați-mi voie să vă prezint niște prieteni. Sunt în colțul de acolo.
Morris, fă cunoștință cu domnișoara Gray! L-a citit pe Stendhal în franceză.
E ceva să comanzi cina într-o limbă străină. Altfel,
treci singur drept chelner.
Întotdeauna căutăm vorbitori de limbă franceză. Războiul lucrează sub multe forme.
- Ia-mă pe mine. - Fizic, tu n-ai să treci niciodată.
Sunt antrenați, dar adevărul e...
- ... dacă au și fluență, sau nu. - Cred că așa este.
Nu e ușor să pretinzi că ești francez. Nu e suficient doar să știi cuvintele.
E una să vrei s-o faci.
Adică, e altceva să simți puternic despre ce a făcut nazismul Franței.
Scuzați-mă. V-am dat numărul meu, nu-i așa?
- Da. - Să mă sunați. Vă rog.
Până la fund!
Pentru război.
Bună, din nou.
Bună.
Ticălosul ăsta de aviator mi-a mâncat iar rațiile?
Și pe ale mele!
Haide...
E deplorabil. Nici măcar nu încerci.
Pedepsește-mă.
Mă supun!
Planurile invaziei sunt în piciorul meu de lemn.
Ești aici...
Așa cred...
Ce ai spune dacă aș pleca în Franța?
De ce? Ți-a cerut cineva?
Pentru ce?
Să fiu un fel de agent sau curier, cred.
- Nu sunt sigură. - E foarte periculos.
- Tu zbori. Asta-i periculos. - E singurul lucru la care sunt bun.
Te deranjează?
Nici măcar n-ai spus "au". Ești curajos. Fii mândru de asta.
- Doar tu mă sperii, asta e tot. - Vreau să fiu curajoasă...
așa cum ești tu.
Fii tu însăți.
Dacă aș fi eu însămi, nu te-aș lăsa să pleci niciodată.
Crezi în soartă? Nu mă refer cu exactitate la soartă, adică...
Dacă cineva îți spune... Dacă ai un dar, e de datoria ta să-l folosești.
Să ieși acolo. Să...
- ...să fii curajos. - Charlotte...
eu nu sunt curajos.
E doar atât...
că războiul ne face niște oameni care nici nu știm că suntem.
Uite.
Mi-am pierdut toți prietenii. Până la ultimul.
Crezi că mă simt curajos când eu trăiesc iar ei au murit?
Nu e nici un curaj în asta...
e accident.
Permisia mea se încheie.
Când?
Mâine.
Sunt doar niște operațiuni în Franța. Sunt...
Cât durează?
Trei săptămâni.
Mă voi întoarce la Londra pe 18.
Ai să mă aștepți aici.
- Război. - Pace.
- Război. - Flori.
Franța.
Ochii închiși, te rog.
- Franța. - Iubire.
- Cheie.
- Lacăt. - Întuneric.
- Moarte. - Bătrân.
Bărbat.
Un singur cuvânt.
- Bărbat... - Chel.
- Bărbat. - Chel. Scuze.
Mai repede! Haideți! Bine!
Pași mici! Amintiți-vă ce v-au spus mamele voastre!
Țineți genunchii și picioarele alăturate!
Franța, după cum știți, în prezent e divizată în două zone.
Zona de nord, incluzând Parisul, e ocupată de germani.
Zona de sud...
sau "zona liberă" e ocupată și condusă de francezi, în afară de Vichy.
Prin colaborarea deplină cu cel de-al treilea Reich...
guvernului de la Vichy îi este permis să aibă propria poliție.
Și se află aici, în zona liberă, unde e localizat grosul Rezistenței.
Pentru cele ce veți trece selecția, acesta e locul unde veți lucra.
Țineți minte, odată aflate în spatele liniilor inamice, tratați pe oricine cu suspiciune.
Băcanul, polițistul, chiar și colegii din Rezistență.
"Privesc înainte la următoarea întâlnire. Multe mulțumiri."
Atât timp cât transmiteți, nemții vă pot intercepta,
așa că terminați cu gagicăreala.
Piciorul drept! Din nou, piciorul drept!
Pieptul! Umărul stâng! Ochiul drept!
Implicațiile de securitate sunt cât se poate de simple.
Puteți fi prinse și torturate...
și, am încrederea sinceră că numele vostru va fi singurul pe care-l vor cunoaște.
Înseamnă că protejarea vă va fi cea mai bună acoperire.
În curând, voi înșivă vă veți transforma din cine sunteți acum...
în cineva cu totul diferit.
Te rog, mamă, sunt bine.
Dacă o bombă are numele meu pe ea, asta e.
- M-am întors. - Nu părăsesc Londra.
- O, Charlotte, bună. - Da, pa.
- Ce fel de curs e ăsta la care ai fost? - F.A.N.Y. Prim ajutor...
Știu ce sunt. Vei fi conducător?
Așa mă aștept, da.
Atunci, de ce e nevoie să mergi la curs?
Nu prea pot să-ți spun. Niciodată nu știi cine ascultă.
Mincinoaso.
Tu nu știi să conduci.
M-ai prins.
- Ofițer pilot Borowski? - Da.
- Sunt domnișoara Gray. Ne-am cunoascut la petrecere. - O, domnișoara Gray...
Da, îl caut pe Peter. Mă așteptam să-l văd de aseară.
O, așa e. Peter, da.
Uitați, îmi pare rău.
Credem că a fost doborât deasupra Franței.
Dar nu vă pierdeți speranța. Îl știți pe Peter, e un luptător.
Vom ști mai multe în câteva zile.
Puteți să mă sunați din nou?
Domnișoară Gray, sunteți în regulă?
De ce apare numele tău pentru Franța? Doar unul din trei se întoarce.
Vreau să ajut la câștigarea războiului.
Și crezi că să fii curier în Franța e nemaipomenit?
- Aș fi prea proastă, să cred asta. - Multe femei o fac.
E ceva în neregulă cu asta?
Tatăl tău a luptat în Marele război, nu-i așa?
Vrei să spui că încerci să-l impresionezi?
De ce aș face-o?
Dar tatăl tău ți-a arătat Franța.
- Te-a dus să vezi mormintele de război? - Da.
- Și mama ta? - Nu văd de ce...
mai puneți întrebări, când cunoașteți răspunsurile.
Vrei să spui că e ușor să închegi relații?
- În medie. - Ai fost vreodată îndrăgostită?
Da, am fost.
Care dintre acestea, în viziunea ta, este mai importantă:
Credința, speranța sau iubirea?
Speranța.
Mai repede!
Arătați vioaie! Haideți!
Haideți, acum, fetelor! Ultima mănâncă o lămâie!
Haideți, doamnelor! E linia de sosire!
- Domnișoara Gray? Am vești despre Peter. - Aveți?
Ne-au contactat prin radio noaptea trecută.
Unde-a fost asta?
- Eu nu prea... - Vă rog. Promit că nu voi spune.
În regulă, ascultați.
E un loc numit Gillesse.
- Să nu spuneți nimănui că v-am spus... - Nu. Înțeleg.
- Dacă se află... - Nu, înțeleg.
- Vă mulțumesc foarte mult că mi-ați spus. - Bine.
Vă mulțumesc.
- Vine cineva. Trebuie să plec. - Bine.
Cartea de identitate... cartela de rații...
certificatul de neapartenență la rasa evreiască... fotografia soțului...
și ale prietenilor...
ruj... tampoane igienice, franțuzești.
- Brichetă... E plină? - Da.
Țigări...
Parfumul favorit...
Apropo, să n-ai încredere în cafeaua cremă. N-au mai avut de un an. Verigheta.
- Dominique. - Am înțeles.
Pentru contactul englez...
- ...Mirabel. - Mirabel.
Pilula de cianură.
Însoțiți-mă.
Am un pachet, pentru tine. Niște eclatoare radio.
Te întâlnești cu persoana de contact la Café du Sport...
joi dimineață, la ora 10:00.
Va purta un palton albastru și te va întreba cum e vremea la Paris.
Spune-i că nu e rea pentru această perioadă a anului.
E puțin cam englezesc, știu, dar te ajută să ții minte.
- Te descurci bine. - Mulțumesc.
Nu, serios. Principalul e să nu intri în panică.
E doar un test. Pentru a începe.
Vei ști cu precizie când începi.
Întotdeauna amintește-ți cine nu ești.
Din clipa în care părăsești solul și până-n clipa în care revii în siguranță...
ești Dominique Guilbert din Paris.
Îți vine să crezi? Mi-au spus să încerc să dorm.
Ai venit în sud să cauți de lucru cât timp soțul tău e prizonier de război.
Nu ai copii, nici treabă cu guvernul din Vichy.
Pur și simplu vrei să supraviețuiești războiului.
Din acest moment, Charlotte Gray e moartă.
Ce este?
Germanii.
Ajutor!
Mama!
Vino, repede!
Jacob, așteaptă!
- Băutură? - Mulțumesc.
În regulă?
Da.
- Ai ratat zona. - Am văzut lumini.
Ce lumini?
M-am înșelat.
Mulțumesc.
- Tu ești...? - Dominique Guilbert.
Bun venit în Franța, Dominique.
- Octave! - Auguste!
Idiotule.
- Ai grijă. - Noapte bună.
- Nu uitați asta, doamnă. - Mulțumesc.
Actele?
- Vreți una? - Nu. Mulțumesc.
Îl cunoașteți pe acest bărbat?
- Lucrează cu dumneavoastră? - Era în avion.
Ni s-a spus doar ce trebuia să știm.
Cât de mult vi s-a spus despre noi?
Noi suntem comuniști. V-au spus asta?
- Nu. - Vă deranjează.
De ce m-ar deranja?
Toți cei din Londra sunteți Gaulle-iști. Voi trimiteți arme fiindcă
sudul Limoges-ului, e tot ce aveți. Dar după război, așteptați.
- Vom cam schimba lucrurile pe aici. - Ar putea fi o idee ca mai întâi să câștigați.
Ăsta e punctul de contact.
Întrebați de Octave.
Altfel...
- ... nu ne cunoaștem. - Bine.
Mulțumesc că ați venit.
E de apreciat.
- Mama? - Tata?
Așteaptă-mă!
- Crezi că era un înger? - Cine?
Doamna din cer.
- Nu cred. - Ar putea fi, n-ai de unde să știi.
Ne-au subminat ani de zile. Păstrând cele mai bune slujbe pentru ei.
Ziua în care au spus că un evreu n-ar trebui să fie profesor a fost o zi specială pentru noi.
N-am știut că părintele era unul dintre ei. Mie mi s-a părut drăguț.
Nu, se vede cu altcineva. I-am spus eu ei.
Numărul, vă rog. Aveți legătura.
Comandă prăjituri de la doamna Galliot, savori de la Albert.
Orice altceva ar putea fi carne de cal. Numărul, vă rog. Aveți legătura.
Băieți?
Voi n-ar trebui să fiți la școală?
- Unde vă sunt părinții? - Nu știm.
- Bună dimineața, doamnă. - Bună dimineața.
Linia e moartă. Îmi pare rău, doamnă, nu e vina mea.
Nu vă mocăiți. Stați aliniați.
Băieți, așteptați!
Vă rog, după dumneavoastră, doamnă.
Știu la ce te zgâiești, Béatrice! Mișcați-vă!
Doamnă...
Cafea, vă rog.
Nu sunteți de pe aici?
Nu.
Din Paris.
- Cum e vremea la Paris? - Nu e rea, pentru perioada asta a anului.
Nu mi le da. Am fost urmărită. Mai rămâi un moment, apoi pleacă.
Așteaptă! Nu am mult timp.
- Am un prieten în Gillesse. Tu...? - Nu știu.
Întreabă-ți ofițerul de contact. Eu trebuie să plec.
Scuzați-mă, domnilor, doamnelor... actele dumneavoastră, vă rog.
Actele?
Dă-mi-le. Pe sub masă. Repede!
Mută-te mai încolo.
Cum merg afacerile?
Frigul nu mă ajută.
- Voi fi bucuros când va veni vara. - Tu și noi ceilalți.
Bună dimineața, doamnă. Actele, vă rog.
Ridicați-vă, vă rog.
Goliți-vă buzunarele.
Ce e ăsta?
Un cadou.
Deschideți-l, vă rog.
Îmi pare rău.
Mulțumesc.
- Pentru ce sunt astea? - Un cadou pentru fratele meu.
Sunteți împreună?
Nu.
Urmați-mă, vă rog.
Nu, îl părăsește pentru profesorul ăla din Toulouse.
Ți-am spus săptămâna trecută. Philippe...
Îți fac legătura.
Îl cunoști. Băiatul lui Didier.
Acela cu zâmbetul adorabil.
Totul e-n regulă, domnule?
O, e bine. Mulțumesc, Sophie.
- N-a fost prea bine. - E o femeie...
Trebuie să facem ceva. M-am întâlnit cu ea și poliția a ridicat-o!
- Știi, a fost un control al actelor... - Așteaptă! O clipă, te rog.
- Ce femeie? - A fost un pachet.
- Avea nevoie de eclatoare. Au controlat-o. - I le-ai dat ei?
Și?
Au întrebat-o pentru ce sunt și au urcat-o în mașină.
- N-au întrebat de tine? - Nu.
- Ce vor face cu ea? - Cine v-a văzut împreună?
- Barmanul a vorbit cu mine. - El e-n regulă. Altcineva?
Nu știu. Totul s-a întâmplat foarte repede.
- Cum de au prins-o? - Au urmărit-o.
Și ea, a intrat în cafenea?
A încercat să mă avertizeze.
Asta dura o secundă.
Am discutat, un moment...
N-ar fi trebuit să intre.
- Era îngrijorată că vor încerca să mă oprească. - Nu trebuie...
să discuți.
- Ce-i vor face? - Nu știu.
Oricum, acum nu putem face nimic.
De ce nu te duci la persoana de contact engleză?
Fiindcă încă nu a apărut.
- Ai un cod, pentru întâlnire? - Da.
Îmi pare rău. Trebuie să plec.
Nu, nu!
Așteaptă. Ai nevoie de o nouă acoperire.
Tatăl meu locuiește în afara Lézignac-ului, închiriază camere.
Dacă întreabă cineva, spune că ești o prietenă de a mea, de la Paris.
Ești din Paris?
Înainte de război, da.
Așteaptă aici o oră. Voi vorbi cu tatăl meu.
Când pleci, întreabă de drumul spre Le Domaine.
Spune că ești noua menajeră. Vorbele se împrăștie repede, pe aici.
Acolo sunt doi băieți evrei. Părinții lor au dispărut. Ajută-i.
Dacă voi sta cu tatăl tău, n-ar trebui să-ți știu numele adevărat?
Julien.
Scuzați-mă...
Domnule.
Sunt doamna Guilbert.
- Fiul dumneavoastră... - Știu. Mi-a spus. Eu sunt Levade.
Poți începe prin a le face baie băieților. Put.
Ușa e deschisă.
Alo?
Mama?
Ascunde-te!
Eu sunt Dominique.
Lucrez pentru domnul Levade. Mi-a cerut să vă fac baie.
Deci, v-ar place ca eu...?
Voi aștepta afară.
- E doamna din cer. O știu. - Ce caută aici?
Menajerie.
Unde vă sunt prosoapele?
Plecăm acasă!
Nu, așteptați, vă rog.
Sunteți uzi. Ține. Uscați-vă.
Noi plecăm acasă. Domnul Levade nu e drăguț.
- Nici mie nu-mi place de el. - Sunt sigură că el e...
Unde sunt părinții noștri?
Sunt sigură că ei n-ar vrea să răciți. Ar vrea?
Haideți.
Băieții sunt în ordine?
Sunt în pat.
Tot întreabă de mama lor. Ai aflat ce li s-a întâmplat?
Au fost arestați ieri seară de poliția noastră.
Au fost duși într-un lagăr de concentrare din Drancy.
Motivul pentru care nu au fost ridicați și băieții e acela că ei s-au furișat.
Am un contact acolo. Lucrează pentru eliberarea lor.
Mama trebuie să fie înnebunită.
- A fost o greșeală să-i aduci aici. - Și tu, cu nici o cameră liberă...
- Nici o cameră nu e destul de bună pentru tine. - Scuză-l pe tata, nu e obișnuit cu musafirii.
- Am de ales? - Te rog, ia loc.
- Ia loc! - Mulțumesc.
Îl cunosc pe domnul Duguay. A predat în Toulouse.
Am făcut niște lucrări pentru universitate.
Sunt băieți buni.
- Vrei să mănânci? - Nu, mulțumesc, tată.
Ai să mă rogi. E iepure înăbușit.
- Îți place iepure înăbușit? - Foarte mult.
Ei îi place, și nici măcar n-a gustat.
El crede că gătesc ca naiba.
Dacă auzi de persoana ta de contact, spune-mi.
Bineînțeles.
Le voi spune noapte bună băieților înainte să plec.
Poți servi acum.
- Scuzați-mă, mă aflu în locul potrivit...? - Nu-mi spune numele tău.
- Eu nu... - Douăsprezece săptămâni de antrenament.
Primul lucru pe care-l fac e să-mi spună numele lor.
Hai să terminăm repede.
Germanii folosesc linia principală să transporte muniție și vehicole.
E un tren care trece prin Lézignac, luni, la ora 1:30.
Vagoane de marfă, tancuri și piese de artilerie. Ai priceput?
Bine. Deci să-i transmit asta lui Octave.
Dar cui crezi că trebuie să-i transmiți? Jandarmeriei?
Eram doar... Scuze.
Am întâlnit o persoană de contact în oraș, nume de cod Françoise. A fost ridicată.
- Știți ce s-a întâmplat cu ea? - E moartă.
De fapt, am plăcut-o foarte mult.
A avut ghinion. Tu nu.
Oricum, nu-ți dă mâna să devii prea apropiat.
Acum!
Du-te!
Auguste, Claire e încă destul de nebună să se mărite cu un orb?
Ochelarii mei sunt trăsătura mea cea mai bună.
- Nu fi prea mândru de asta... - Doar de la gât în sus.
Mincinosule.
- Timpul? - Două minute.
- Gata? - Doar două secunde.
Da!
Să mergem!
Jos!
- Trag gărzile! - Porcilor!
- Gérard, nu! - Gérard!
Rămâneți aici!
Haideți! Mișcați-vă!
Hai! Să mergem!
Tu du-te cu el.
Dominique, ține.
Ceva de băut?
Mulțumesc.
Ceea ce tocmai ai făcut...
Mâinile tale...
Întotdeauna e un șoc, prima oară.
I-am spus lui Julien că va muri luptând cu germanii.
Bătrânul tău, îți amintești...
- Ați luptat în... - Eram mecanic.
Războiul adoră mecanicii.
Noi reparam mașinăriile moarte.
Deci, Julien spunea că ești din Paris.
Soțul tău?
E prizonier de război. În Bonn.
Îmi pare rău.
De ce nu locuiește fiul cu dumneavoastră?
Nu vă înțelegeți?
Fiul meu e comunist.
- Dar tu? - Nu mă interesează politica.
De ce lupți? De ce-ți riști viața?
Pentru țara voastră.
Nimeni nu luptă pentru patria sa. Doar pentru familia sa.
Pentru cineva pe care-l iubește.
Are vreo importanță?
Depinde, dacă ești de partea noastră.
Sunt de partea voastră.
Da. Cred că ești.
Bună dimineața, doamnă.
Bună dimineața.
Foarte drăguță fusta, doamnă.
- Așteptăm. - Da, sigur.
Zâmbiți! Unu, doi, trei!
Mulțumesc.
- Doamnă? - Gillesse, vă rog.
Doi franci.
Niciodată să nu plecați de acasă neînsoțiți de un adult.
- Nu știam unde ești. - Uite, știu... Îmi pare rău.
Trebuie să stați la Domaine. E bine?
E foarte important.
Lasă-te jos! Ești mort! Aruncarea mai lungă câștigă!
- E-n regulă. - Vreau să câștig!
Aliniați-vă! Primul e Jacob. Jacob, aici. Unu!
Țintește sus. Doi! Trei!
Bravo!
În regulă, André.
Unu! Doi!
Trei! Hai!
- Da, foarte bine! - Da!
Haideți. Mai încercăm o dată. Ia-l și pe al meu. Haideți.
Te prind! Te prind, Jacob! Te prind!
- Ai auzit noutățile? - I-am văzut.
La ce se aștepta Vichy-ul? Germanii trec oricând le convine.
Ar trebui să fii mândru.
Au nevoie de o armată ca să lupte cu tine.
Mulțumesc.
- E plăcut să-i vezi pe băieți râzând. - Da.
Trebuie să fim foarte atenți.
Mai ai noutăți despre părinții lor?
Nimic, încă.
Astea sunt singurele mele haine curate.
Ar trebui să...
- Băieții par a fi bine. - Așa e!
- Vei contacta... - Când voi primi următoarele instrucțiuni.
Bine.
Te-ai descurcat bine noaptea trecută.
Trebuia să fiu în Serviciile Principale.
Aveam o companie în Birmingham. Componente pentru Ford.
Nenorocitul de război!
Ai ceva pentru mine?
Doamne, urăsc locul ăsta...
Nici n-ai idee.
Sosește un transport. Mâine noapte.
Astea sunt coordonatele. Întipărește-ți-le în minte.
Știu niște locuri în care se mănâncă bine.
Trebuie să... Trebuie să-ți cer un favor.
- Spune. - Trebuie să contactez un coleg.
Cred că se ascunde într-o casă conspirativă din Gillesse.
Numele prietenului tău? Care este?
Peter Gregory.
- E pilot. Avionul său... - Mă voi interesa.
- E foarte important. - Ți-am spus, mă voi interesa.
Nu!
Lasă-mă-n pace!
- Pleacă! - Totul e bine.
Ești în regulă, acum.
Doar ai visat. E un vis.
Jacob crede că ești un înger fiindcă ai căzut din cer. E adevărat?
Nu.
- E din vina mea? - Ce?
- Că mama și tata au plecat. - Nu.
Nu, nu e deloc vina ta. E vina războiului.
- Vor fi bine? - Da, vor fi bine.
Domnul Foray, dispărut!
Françoise Guilleme, dispărut!
Philippe Le Gentil, dispărut!
Jean Sauvier, dispărut!
Martine Perrault, dispărut!
Domnul și doamna Duguay, dispăruți!
Claire Ribiere, dispărut!
- Julien! - Arnaud Lévy, dispărut!
Robert Daladier, dispărut!
Pierre Roussé, dispărut!
Pierre Vallat, dispărut!
Julien!
Trebuie să plecăm!
Taci!
Robert Daladier, dispă...
Trebuie să plecăm, înțelegi?
- Avem noutăți despre părinții copiilor. - Bune?
Au fost mutați în Polonia.
Ce...? În alt lagăr de muncă?
Nu știu.
- Îmi pare rău că a trebuit să vii după mine. - Lucrez pentru tatăl tău.
Trebuie să știm unul de celălalt.
- Ce le vom spune băieților? - Nimic, deocamdată.
Am vorbit cu unul dintre jandarmii care i-au dus.
Mi-a spus că a lăsat-o pe mamă să scrie un bilet, dar...
a durat prea mult. El a trebuit să plece.
- Biletul s-a pierdut în înghesuială. - O, Doamne...
Ai vorbit cu persoana ta de contact?
- Da. - Și?
- Se confirmă transportul. - Ne întâlnim la intersecție, la ora 7:00.
Am găsit asta sub ușa de la intrare. E pentru tine.
Mulțumesc.
Deseară la 18:30. Șoseaua spre Toulouse. Noutăți de la Gillesse.
- Vești bune? - Posibil...
Nu știu.
Trebuie să ies.
Spuneți-i lui Julien, dacă sună, că mă voi întâlni cu el.
- Voi ajunge cât pot de repede. - Nu uita interdicția de noapte!
Tată, vino, repede.
Pa, mamă.
Rahat!
Bicicleta naibii!
Trebuie să mă piș!
Isuse...
Doamne, ce bine e... O, Doamne, cât e de bine...
Avionul său.
Poftim...?
- Unde e Julien? - Trebuia să fi ajuns, până acum.
Poziționare în L, repede!
Jean-Paul. Claire!
Porniți!
Actele i-au fost găsite lângă cadavru.
N-ar trebui să fiu aici... Ar trebui să fiu în Birmingham...
Ăsta nu sunt eu...
În câteva zile, vei fi acasă, iubire.
Nu vrei să rămâi aici.
Oamenii își denunță vecinii către Gestapo doar pentru că sunt gălăgioși.
Acum, nimeni nu e normal.
Te voi contacta înainte să vină avionul tău.
Să nu ieși până nu trebuie s-o faci.
Dominique, mi-e foame.
Farfuriile, te rog, André.
- Nu este gem. Eu vreau gem. - Ăsta nu-i hotel.
- Mama întotdeauna avea gem. - Eu nu sunt nenorocita de maică-ta!
Mâncați!
Vino.
- N-ar fi trebuit să-i sperii. - Vor trece peste asta.
Dar ce le voi spune? Cum vor mai avea vreodată încredere în mine?
Vor avea. Copiii pot ierta aproape orice.
- Atunci, de ce nu te poate ierta Julien? - Crezi că e chiar așa de supărat?
E doar mâhnit, e modul în care trecutul te influențează.
Fiul meu e supărat fiindcă eu sunt tot ce are. Mama sa a murit când avea 3 ani.
Am fost un tată de rahat.
Foarte interesat de muncă... și de fete.
Și acum?
Sunt prea bătrân pentru autodecepții. Sunt ceea ce sunt.
Singura mea rușine e că am trăit destul cât să-mi văd țara vânzându-se singură.
Julien!
Du băieții înăuntru!
Veniți, repede!
- Ce faci? Dă-mi drumul! - Tu le-ai spus!
Tu le-ai spus germanilor că venim!
- Îți jur... - Tu le-ai spus!
- N-am spus nimănui! - Taci!
- Lasă-mă-n pace! - Nici măcar n-am apucat să-i avertizez.
- Am întârziat fiindcă te-am așteptat pe tine. - Îmi pare rău.
Știi pe câți i-au împușcat? Pe Auguste... pe Claire... Pe toți!
N-am putut face nimic! Nu i-am putut striga. Germanii...
Doar am privit! Doar am privit!
N-am putut...
Tu unde ai fost?
A trebuit să mă întâlnesc cu persoana mea de contact. N-am avut timp să-ți spun.
Julien, îți jur că n-am spus nimănui.
Singura persoană care știa coordonatele ai fost tu.
Îți jur.
Ei bine, cineva le-a spus.
Au știut cu precizie locația... pe ce câmp, pe ce drum...
Au avut detaliile hărții, până la ultimul copac.
Ea spune adevărul. A fost chemată. Am văzut biletul.
N-ar face așa ceva.
Fața la perete.
- Astea vă sunt actele? - Da.
Această cartelă arată că ați trecut ilegal linia de demarcație, anul trecut.
Ștampila e greșită. Urcați în mașină, vă rog.
Ca profesor, eu îi văd pe toți. Copii, părinți, bunici...
Nu e nimeni pe care să nu cunosc.
Ține.
Trebuie să discutăm.
Scuze...
Afară.
De unde au venit coordonatele hărții?
Nu te apropia de mine în public. Intenționez să rămân în viață.
Au fost turnați.
- Despre ce vorbești? - Au fost turnați.
Germanii știau. N-am avut nici o șansă.
N-are nimic de a face cu mine. Am spus doar ce a fost de spus.
- Atunci, cum au aflat? - Cine știe?
- Știai ce urma să se întâmple? - Bineînțeles că nu!
Am urmat doar instrucțiunile.
Ale cui instrucțiuni? Ale celor de la Londra?
Londra știe totul.
Eu sunt aici doar pentru a evita taxele de import.
Mama mea a fost franțuzoaică. A fost asta, sau porecla. Greșeala mea.
Când te-ai întâlnit prima dată cu ei? Tu i-ai contactat pe ei?
Ei te-au contactat, nu-i așa?
Corect. Unde s-a întâmplat? Într-un bar? Într-un tren?
Nu tu mi-ai spus că mă scoți de aici?
Nu tu?
Bascii vin în sud ca să apere coasta.
Africa de Nord se duce. Pierd războiul. Oricine știe asta.
Londra, francezii...
Lucrurile se schimbă. Noi nu luptăm doar cu germanii.
Spui că au făcut toate astea doar ca să prindă 6 comuniști nesemnificativi?
Vrei să știi cine le-a spus germanilor?
Ar putea fi o grămadă de oameni... o interceptare... cineva din Londra...
Poate eu... poate tu.
Dacă aș fi în locul tău, mi-aș ține "antenele" întinse și "trapa" închisă.
Ai înțeles esența?
Cred că te-am înțeles.
Oricum, tu pleci de aici. Miercuri, la ora 2:15.
Același loc te face să cazi. Chiar și tu ar trebui să-ți amintești asta.
Dacă rămâi aici, o faci pe cont propriu.
Vă pot ajuta cu ceva?
Iertați-mă. Sunt domnul Renech.
Vă întrebați de ce mă aflu aici. Vedeți...
v-am urmărit de ceva vreme.
E copilăresc, știu asta. Dar sunteți o femeie frumoasă.
Ce doriți?
Am simțit că e datoria mea să vă avertizez.
- Să mă avertizați? - A venit un bărbat de la Paris, ieri...
să-i ajute pe germani să-și facă norma de evrei.
Am avut norocul, ca o figură marcantă a Lézignac-ului...
să mă întâlnesc cu acest om.
El mi-a spus că guvernul din Vichy...
a primit instrucțiuni în privința deportării copiilor evrei.
- De ce-mi spuneți mie asta? - Prietenul dumneavoastră, Julien...
îi are pe băieții Duguay acasă.
I-am auzit.
- Cine v-a spus să veniți aici? - Nu, vă rog.
Nu știe nimeni că sunt aici. Eu am venit fiindcă...
vreau să vă fiu prieten.
- Trebuie să plec. - Nu, așteptați! Vă rog, doamnă.
Așteptați! Stați!
Întoarceți-vă, vă rog.
Nu e nevoie de grosolănii. Sunt un om important. Discut cu oameni importanți.
Așa că veți fi prietena mea...
iar băieții vor fi în siguranță.
Sărută-mă.
Mâine. Sunt murdară, jos. Ne vom întâlni mâine, când voi fi curată.
- Dacă încerci să pleci, te omor. - Pe mâine.
Vei veni. Cunosc mulți oameni.
Înțelegi? Mulți oameni.
Am înțeles.
- Ne urmărește cineva? - Nu cred.
- Trebuia să-l avertizăm pe Julien. - Îl vor urmări.
- A, doamnă. - Totul e-n ordine?
- Haideți. - Ieșiți.
Veniți. Am niște puișori mici. Au ieșit acum două zile!
Patul e "casa"!
Te-am prins!
Am câștigat.
Dominique!
Trebuie să plec.
Ascultați cu atenție, amândoi.
Vreau să stați aici, în pod.
E foarte important să nu coborâți scările decât dacă vă cheamă doamna Cariteau.
Ați înțeles?
Dar cu mâncarea?
Doamna vă va aduce mâncarea, domnule Gem...
Vreau doar să stați aici. Și încercați să nu faceți prea mult zgomot.
- De ce nu poți să rămâi? - Da, rămâi.
E mai sigur așa, scumpule.
Mă voi întoarce mâine.
Nu vă bateți...
Putem opri o clipă, te rog?
Crezi că e posibil ca cineva să comită o crimă...
- ... fără s-o știe? - Nu.
Poate fi părtaș, dar nu poate fi responsabil.
Ca să fii responsabil, trebuie să știi ce faci.
Te poți ierta...
dacă ai fost părtaș la ceva teribil dar n-ai știut?
Da, bineînțeles. Altfel, cum mai pot fi cuiva de folos?
Nu cred că știu ce mai caut eu aici.
- Ai mutat băieții? - Da.
- Sunt în siguranță? - Pentru moment.
Vrei niște supă?
E încă fierbinte.
- Unde e Dominique? - S-a dus să se odihnească.
Mulțumesc că ai avut grijă de băieți. Nu e ușor.
Toți copiii sunt o pacoste. Deja știam asta.
Mănâncă.
Asta e întotdeauna soluția ta.
Să mănânc.
Rămâi aici la noapte. Ești obosit.
Cine e?
Pichon.
Suntem de la primărie. Am vrea să discutăm cu dumneavoastră.
Sunt niște domni aici. Adu niște scaune.
Domnule?
Îmi pare rău pentru dezordine. Nu folosim niciodată camera asta.
Ați dori ceva de băut?
Luați loc, domnule.
Domnule Levade...
Numele meu e Paul Pichon.
Lucrez în Serviciul de Anchetă și Control al guvernului din Vichy.
- O organizație cu un nume foarte distins. - Avem unele sarcini...
de poliție, în problema evreilor.
Luna trecută, guvernul nostru a efectuat un recensământ...
al tuturor evreilor cunoscuți din zona liberă. Numele dumneavoastră nu figurează.
Aveți un certificat de neapartenență la rasa evreiască?
- De ce...? - Actele dumneavoastră, vă rog.
- Poftim? - Documentele dumneavoastră.
Cartea de identitate, cartela de rații, permisul de muncă, dacă nu vă deranjează.
- Totul? - Totul, vă rog.
Dați-mi voie să vă spun ceva despre colaborare.
Obiectivul colaborării este, și întotdeauna a fost...
salvgardarea independenței cetățenilor francezi.
Credința noastră sinceră e aceea că, cooperând cu forțele de ocupație,
oferim Franței marea ocazie de a-și îndeplini destinul.
Într-adevăr, și o spun din toată inima, nu există act mai mare de patriotism decât colaborarea.
- Aceste acte nu au ștampila potrivită. - Nu înțeleg ce înseamnă asta.
Toate actele importante trebuie să aibă ștampila "evreu".
- Știți asta! - Nu știu nimic despre lucrurile astea.
Doar n-ați adus oamenii ăștia aici doar pentru acte.
Mă scuzați? Iar dumneavoastră sunteți...?
- El e... - Sunt fiul său.
A, da, fiul... Luați loc.
Conform evidențelor noastre, "moștenirea" domnului Levade n-ar fi pe deplin franceză.
De la această informație, noi trebuie să stabilim originea bunicilor săi.
- Bunicii săi au fost francezi. - Asta e irelevant!
Cum să fie irelevant? El e francez, eu sunt francez...
- Cât de francez sunteți dumneavoastră? - Julien!
A luptat la Verdun.
Patru ani a stat într-un tranșeu, și nimeni nu l-a anchetat atunci.
Domnule, v-aș putea fi de ajutor dacă...
Sigur.
Julien?
Câteva cuvinte?
Julien!
Dă-i drumul.
Știu totul despre băieții Duguay. Tocmai i-ați mutat, nu-i așa?
E treaba profesorului să știe unde se află elevii săi. Nu?
Deci, vezi tu, avem o problemă.
Domnul Pichon trebuie să-și facă norma.
Și ca să facă asta, trebuie să ia ori pe tatăl tău...
ori băieții.
Bineînțeles, el încă nu știe asta.
Depinde de tine.
Ai nevoie de un moment de gândire?
Înțeleg...
Aveți ceva de spus?
Bunicii săi au fost evrei.
Iar dacă asta-l face pe tatăl meu evreu,
atunci și eu sunt evreu.
De fapt, nu e așa.
Ținând cont de regularizări, sunteți doar a 18-a parte, evreu...
și, prin urmare, nu sunteți evreu.
Oricum, cu siguranță avem de discutat unele lucruri.
V-aș fi recunoscător dacă ați rămâne în casă. Bătrânul, vă rog.
Nu-l lăsați să plece așa. Are nevoie de haine.
Repede.
Domnule, vă rog.
E-n regulă.
N-am uitat...
Aici sunt hainele curate.
Julien...
Trebuie să ajungem la băieți înaintea lui Renech.
- Julien, trebuie să ieșim de aici! - Ce sugerezi?
Să le spun că, brusc,
mă simt mai evreu decât tatăl meu?
- Ai făcut singurul lucru pe care-l puteai face. - Pentru ce?
Pentru doi băieți care, probabil, oricum vor muri.
Deci, sugerezi să renunțăm?
De ce ai venit aici?
Pentru Franța, datorie... nu știu. Am simțit...
A fost un bărbat pe care l-am iubit.
Pentru el te-ai implicat?
Da.
- Ce s-a întâmplat? - A murit.
- Îmi pare rău. - De ce ți-ar părea rău?
Ei bine, l-ai iubit.
N-ar trebui să vorbim astfel. Nu e sigur.
Tatăl tău... e un om bun. Va înțelege că nu ai avut de ales.
Nu, nu va înțelege.
Sărută-mă.
Vino mai aproape.
Hei!
Descheie-mi bluza.
Hei!
- Fugi! - La biserică!
Trezește-te. E cineva jos. Ascultă.
Nu e nimic acolo.
Nu! Nu e nimic!
Lăsați-i în pace.
Lăsați-i în pace! Ticăloșilor! Lăsați-i în pace!
Nu!
- André! Jacob! - Dominique!
Vă voi găsi!
- Ne vom revedea în curând. - Da, într-adevăr, așa sper. Mulțumesc.
Bună seara, micuților...
Umila mea locuință. Te-ar interesa o bonetă de noapte?
Mulțumesc.
- O foarte frumoasă zonă a orașului. - Puțin cam rahitică, dar îmi place.
Așteaptă.
Am ajuns prea târziu.
Au fost duși cu un tren. Asta e tot ce am putut afla.
Pentru numele lui Dumnezeu, spune ceva!
- Trebuie să plecăm. - Nu!
Dominique...
Renech e mort. L-am văzut. Nu mai e nimic de făcut.
- Eu nu plec. - Gândește-te o clipă. Te vor ucide.
Vrei asta? Nu? Atunci, hai cu mine.
Avem un șofer care să ne ducă la Toulouse, și apoi în Pirinei.
- Dominique... - Eu nu plec.
Ascultă-mă. Dacă rămâi acum, vei muri.
Și, înainte să mori, te vor tortura. Apoi vei vorbi.
- Crezi că asta ne va ajuta să învingem? - Cum poți să-mi spui așa ceva?
- Ce e, vrei să te sinucizi? - Nu.
De ce, de ce?
Fiindcă nu poți să trăiești când alții sunt condamnați la moarte?
Crezi că nu m-a durut să văd cum l-au luat pe tatăl meu?
Să știu că nu-l pot ajuta, sau să-mi cer iertare de la el?
Crezi că asta nu doare?
Nu e nimic să pot face. Ăsta e adevărul, acum.
Cu excepția supraviețuirii! Așa stau lucrurile.
Nu e de-ajuns!
- Dominique... - Nu poate fi de-ajuns.
- Ai făcut ce ai putut mai bine! - Nu spune asta!
Ce am putut mai bine?
Cum îndrăznești să-mi spui asta?
Nu știi ce am făcut. Nu știi cine sunt.
Nici măcar nu-mi știi numele.
Da!
Trebuie să fac ceva...
Trebuie să fie ceva de făcut împotriva a toate astea.
Trebuie să pleci.
Îmi pare rău. Voi fi în ordine. Voi folosi persoana de contact.
Te rog, pleacă!
Și acum, în numele tatălui tău... Pleacă!
Du-te!
Poliția! Deschideți!
Verificați la etaj.
Da?
Nimic...
Domnule, vă rog...
Hei, fără bagaje.
André! Jacob!
Jacob!
Duguay?
- Dominique! - Dominique!
Jacob!
Dominique!
- André! - Aici!
Domnule Levade...
Domnule Levade! Țineți...
Am o scrisoare. De la mama băieților...
Luați-o... luați-o!
Scumpii mei micuți:
Sper ca cineva să vă citească această scrisoare.
Tata și cu mine suntem bine și sănătoși.
Îmi pare rău că n-am putut să-mi iau rămas bun sau să vă scriu mai apoi...
dar a trebuit să plecăm foarte repede, și de atunci am muncit din greu.
Noi muncim pentru război, în Germania.
Când totul se va termina, ne vom întoarce.
Dar între timp, voi trebuie să fiți tari și să aveți grijă unul de celălalt.
Să mâncați bine, atât cât se poate.
Chiar dacă uneori nu vă place.
Încercați să nu vă certați.
Și dacă ieșiți undeva, vreau ca întotdeauna să vă țineți de mână.
Așa cum faceți când traversați strada.
Vă îmbrățișăm din toată inima.
Ai voștri iubitori, mama și tata.
A fost omorât în Africa de Nord...
Londra, șase luni mai târziu
Și acum, dacă veți merge într-acolo,
o veți vedea pe doamna de la Crucea Roșie. Mulțumesc. Următorul?
- Doamnă Baxter, câte persoane? - Trei.
Patru...
Acum, vedeți intrarea din Housing?
- Vă va rezolva câte ceva. - Vă mulțumesc, domnișoară.
Nu vii la film? Este "I Walked With a Zombie".
Nu, mulțumesc.
- Joacă Tom Conway. - Am să-l văd într-o seară, mai devreme.
Ai să mă rogi. Asta a venit pentru tine, dimineață.
- Te simți bine? Îmi pari cam palidă. - Daisy...
Am plecat, am plecat...
Distracție plăcută.
Ai primit scrisoarea mea?
Da, bineînțeles că ai primit-o.
Îmi pare rău să te surprind. A fost puțin cam ciudat să mă întorc.
De când ești în Anglia?
De câteva luni.
Nu m-am simțit prea bine la întoarcere...
Ei...
- ... mi-au spus că ești mort. - Și eu am crezut că sunt...
Nu, mi-au arătat fotografii. Era un cadavru...
Era ofițerul cu navigația.
Am stat ascuns. N-au putut să mă mute. Era să înnebunesc.
- Te simți bine? - Da. Îmi pare rău, eu doar...
Nu pot renunța...
E bine că te-ai întors.
Ce mai e cu tine? Ce ți s-a întâmplat?
Am fost în Franța.
Vezi, tu niciodată nu m-ai putut împiedica să plec.
De ce ai făcut-o?
Credeam că aș fi putut să te găsesc.
- O, Peter... - Ce s-a întâmplat?
- Charlotte...? - Aveai dreptate, în legătură cu războiul.
Ne prostește pe toți. Pe restul, îi omoară.
Oricui îi ia timp să-și revină... Totul e doar o mizerie nenorocită.
Știi...
niciodată n-am încetat să mă gândesc la tine.
Am putea pleca undeva... Oriunde...
- Peter... - Sunt obligat să plec, noi...
Nu mă pot întoarce...
Îmi pare rău...
Îmi doresc să mă fi ascultat...
Atunci n-aș fi fost eu însămi...
Bună...
Bună.
Nu credeam...
Nu.
E ceva ce mă gândeam că ar trebui să-ți spun.
Ce?
Numele meu...
e Charlotte Gray.
Traducerea și adaptarea - Marius Luca marius.luk@gmail.com
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania