"Badi Ma, Dwijdas, Kumud, Padma, Dharamdas, unde sunteţi?"
"Uite, o scrisoare de la Devdas. Se întoarce de la Londra."
Adevărat? Ce veste bună!
- Dwijdas! Ai auzit? Vine Devdas! - Nu cred. Ma spune minciuni.
- "Minţi, Ma! - Uite scrisoarea!"
Arată-mi scrisoarea!
- Shubhankar! Vine Devdas al meu! - Adevărat?
Zi-i şi fratelui tău vestea cea bună!
Badi Ma... Badi Ma... Furtuna mea vine acasă!
Slavă Domnului!
- "Complimente, doamnă! - Nu plânge, Dharamdas."
Vreau să-mi promiteţi ceva. Mă duc... să-l întâmpin pe Devdas. Eu singur.
"Da, dar răsuciţi mai repede limbile ceasului.
După atâţia ani! Fiul meu se întoarce."
Ceasul nu va face ca timpul să treacă mai repede
şi nici nu-ţi va aduce fiul mai repede acasă.
Ştiu, Kumud! Uite cum îmi bate inima!
Oh, când va face ziua loc nopţii...?
Vestiţi bucuria! Să cânte muzica!
Ce veselă furtună tulbură corzile inimii mele! Vestiţi bucuria!
- Să cânte muzica! - Bun venit Furtunii!
"Ei, soră Kaushalya, uite...
Shondesh pentru tine!"
- Sumitra! Minunată sincronizare! - Sincronizarea mătuşii Sumitra!
Întotdeauna la momentul oportun. Iar "Shondesh" al tău e celebru!
- Ai auzit, soră? - Las-o să vorbească. Ghici cine vine?
Ştiu! Domnul Chattopadhyay...?
Prostii! N-o să-ţi vină să crezi! Vine Furtuna mea, Devdas al meu!
- Chiar, soră-me-o...? - Da, da, e adevărat!
Slavă Zeiţei Durga!
- Complimentele mele, soră! - Îmi văd fiul după 10 ani.
Cum o fi arătând? Cum i-o fi sunând vocea? Ce-mi va spune?
Cum voi supravieţui nopţii ăsteia, Sumitra?
Cât aş vrea să nu clipesc! Dacă intră chiar atunci?
Îmi amintesc de Devdas, băieţelul care urca până la casa mea...
- "privind de după uşă şi întrebându-mă... - Mătuşă Ma, Paro e aici?"
Gata, intră în scenă.
Şi când Dev o zbughea afară, o trimiteam pe Paro să-l găsească.
Şi îl găsea întotdeauna în livada de guavas.
Iar Dharamdas îl trăgea înăuntru...
- de urechi! Ce mai prietenie! - Iar când Devdas a plecat...
a plecat departe, la studii, cum a mai alergat Paro a mea după trăsurica lui...
parcă era posedată. Arre O'Deva!
Arre O'Deva!
Soarele ardea şi o usturau picioarele pe pietriş...
Totuşi a continuat să alerge strigând, merg şi eu cu Dev!
- Merg şi eu în străinătate! - Ai înnebunit?
S-o trimit în străinătate? Prostuţa!
Îi datora lui Dev trei rupii.
Lasă-mă! Mă duc să-i dau cele trei rupii.
O lampă aprinsă de dragul fiinţei iubite aduce călătorul acasă.
Cu această credinţă, timp de zece ani ea a păstrat lampa aprinsă pentru Dev.
Nu a lăsat niciodată lampa să se stingă! Trebuie să-i spun, o să se bucure!
- Va fi foarte fericită. - Da, Sumitra, du-te!
Fiul tău vine acasă, iar ea va fi cea mai fericită.
De ce nu? E vecina noastră. Paro şi Devdas...
- au fost prieteni din copilărie. - Ce a rămas din acea copilărie?
Acum sunt amândoi adulţi... "Shondesh" a lui mătuşa Ma?
- Ce s-a întâmplat, mătuşă Ma? - Manorama, unde-i Paro?
Unde să fie? Trebuie să fie în camera ei vorbind cu lampa.
- Nu cu lampa! - Cu Devdas!
- Oh, Doamne! - Ce s-a întâmplat?
Vestea pe care i-o aduc o va înnebuni de fericire!
Ce veste?
Paro, vine Devdas!
- Adevărat? - Da, vine Devdas!
Se pregătesc să-l întâmpine! Mătuşa Kaushalya aproape a înnebunit.
Toată casa e în extaz...
"Prostuţo, plângi?"
Nu vărsa lacrimi de bucurie! Ai să stingi lampa înainte să sosească Dev.
Nici o putere de pe Pământ nu poate stinge lampa asta.
Să supunem puternica lampă unui test?
Sincronizarea si adaptarea pentru Bluray: killyou @ Myxz.eu
Când se schimbă anotimpurile...
vin...
norii
o adiere...
va veni...
să stingă această lampă.
Nu am lăsat să moară acest dor.
Şi niciodată nu voi lăsa acest dor să moară.
Aceasta lampă, iubirea mea...
nu se va stinge niciodată, această flacără a iubirii mele.
Iubirea mea, vino, iubirea mea.
Vino acum la mine.
Cât timp arde această lampă...
Ard şi eu în fiecare por şi inima mea arde.
Vino acum la mine.
Vino la mine, iubirea mea.
Distanţa ne-a îndepărtat...
despărţirea a durut
ochii mei au tânjit...
dar tu erai acolo...
strălucind, luminând...
îmbătat de bucurie...
în timp ce aici...
eu am ars...
în timp ce aici, eu am ars.
Din nou, tunetul norilor...
plouând într-o rapsodie tumultoasă...
Furtuna loveşte din nou...
dar lampa mea nu se stinge niciodată...
Dragostea mea, flacăra mea...
Indiferent cât plouă, furtuna şi tunetele nu te tulbură.
Vino acum, vino la mine, dragostea mea.
Vino, iubirea mea.
E nebună.
E naivă.
Oh, da, cel pe care-l cauţi va veni cu o rafală de vânt.
Iubirea mea...
Vino la mine, iubirea mea.
Pasiunea, ea nu o va lăsa să moară niciodată.
Dragostea mea, această lampă eşti tu.
Dragostea mea...
Repede! Trăsurica e aici! Kaushalya, grăbeşte-te!
- Devdas e aici! - Vine!
Aprindeam lampa de întâmpinare. Spune-i lui Badi-Ma.
Dacă mai durează mult, Devdas se va întâmpina singur.
Să-l întâmpinaţi? Astăzi, eu îl întâmpin.
Aşteaptă o clipă! Mă duc eu să-l văd pe Devdas prima. Toţi ceilalţi închideţi ochii.
- De dragul meu. - Bine?
Doamnă! Nu pot să cred! Poate lumea să se schimbe atât de mult în zece ani?
Devdas e înalt până la umerii mei, umerii pe care stătea când era mic.
- Dacă-l vezi, ai să uiţi să clipeşti! - Nu mă chinui! Unde e Dev al meu?
A coborât pe drum. A spus că se va întoarce după ce o vede pe Paro a mea.
Trebuie să vină din clipă în clipă.
Chhoto-Ma, ai vrut să fii prima care-şi coboară ochii asupra lui Devdas?
Acum ochii lui Paro vor fi primii!
Chhoto-Ma, ce-i asta?
Paro.
Cred că e Devdas.
Devdas...
Cum ţi-a fost? Bine? Intră, fiule, bine ai venit!
Fii binecuvântat, fiule!
Arăţi exact ca un englez! Am fost atât de nerăbdători să te vedem.
Sora Kaushalza moare de nerăbdare să te vadă.
Unde e Paro?
Era aici acum un minut.
Spunea: Lasă să vină Devdas şi o să fac asta şi asta...
O să mă lupt cu el şi o să-l zgârii. Acum eşti aici şi ea se ascunde.
Ei, Paro!
- Pot să urc? - Da, fiule, du-te!
Ce mai faci, Paro?
Nu te întorci să-mi vezi faţa? Ne întâlnim după atâtea zile!
"Zile"? Poate pentru tine. Pentru mine...
"10 ani, 6 luni, 4 zile şi 6 ore."
- Nu ţi-a fost niciodată dor de mine? - Ba da.
Minciuni! Doar 5 scrisori în 10 ani!? Sunt patru anotimpuri într-un an!
- Nu puteai să scrii o dată pe anotimp? - Ai dreptate. Eşti mare acum.
Îţi lua prea mult timp?
Dorinţa de a întâlni marea, transformă curentul într-un râu.
Atunci de ce îţi ia atâta timp să-ţi arăţi faţa?
Ca atunci când priveşti Lună după mult timp, mă tem că ţi se va tăia respiraţia.
- Măcar Luna nu e atât de înfumurată. - Dar Luna e rănită.
Am să las Luna în pace până când va răsări, ca să văd ce îmi va tăia respiraţia...
Radiaţia Lunii? Sau vanitatea ta?
Paro, nu suport gândul ca altcineva să te atingă.
- Uite, Devdas e aici! - Lasă-l să vină!
- Nu fi încăpăţânată. - Nu vreau să vorbesc cu el.
- Spune-i să plece. - Dar, Ma...
- Am spus, nu vreau să... - Ma.
Du-te, nu vreau să te văd.
De ce, e atât de urâtă faţa mea...
încât nici Paro şi nici tu nu vreţi s-o vedeţi?
După zece ani de aşteptare, te întâmpină vecina?
Întoarce-te la Paro a ta!
- Nu deschizi ochii? - Nu.
Şi nici nu vrei să mă vezi?
- Foarte bine. Plec. - Unde...?
- Unde te duci, Dev? - Dev, stai!
De ce l-ai lăsat să plece? Glumeam.
Şi eu.
Fiul meu risipitor se întoarce acasă ca avocat. Dar nu a renunţat să mă necăjească?
- Tata...? - A plecat din cameră devreme...
- Ceva urgent. - Ştiu, ştiu.
În fiecare zi plângeri!
Dev şi Paro nu au mers niciodată la şcoală... Dev a început să fumeze.
Ziua întreagă hoinăreşte prin sat cu această Paro.
Nu mai rămâi nici o clipă în casa asta!
În ziua în care am plecat, el nu era acasă.
Astăzi mă întorc, şi el tot nu e acasă.
Ştii, Guvernul britanic îl va înnobila.
- Înţeleg! - Iar el va fi aşa de bucuros să te vadă!
- Crezi? - El e bucuros la munca lui.
În casa mea, taţii îşi întâmpină fiii care se întorc acasă după ani de zile...
- cu braţele întinse. - La fel e şi aici, copilă.
Devdas! Vino, dragul meu.
Ţi-am spus să-mi aduci un ceas străin frumos.
Mi-ai adus?
Nu, dar aduc momente neprevăzute.
Uite...
Aici... dar nu pot distinge clar.
- Ei folosesc doar hârtie? - Uneori, nici măcar asta.
Nu am strâns niciodată mâna cuiva.
Ce faci?
Dă-mi cutia înapoi!
Dă-mi-o!
- Ce s-a întâmplat? - Nimic.
Îl urmăreşti pe Devdas? Cum ţi s-a părut?
- Nu spun. - Hai, spune...
- Cum ţi s-a părut? - Ca un prost.
- Ce-a spus când v-aţi întâlnit? - Nu i-am arătat faţa mea.
- Juri pe mama ta? - Jur.
- Sărăcuţul, cred că i-a fost dor. - Lasă-l să-i fie dor!
Nu-l fă să sufere atât!
Altfel, va veni să pândească pe după uşă...
şi să mă întrebe, mătuşă Ma, e aici Paro?
Îmi va vedea faţa doar la lumina Lunii.
- Cartea a treia şi câştig. - La naiba!
- Am pierdut la mustaţă. - Tu întotdeauna pierzi la mustaţă.
Kumud, ce-ar fi dacă ar câştiga şi el o dată?
Nu, astăzi e ziua norocoasă a lui Shubhankar.
Nu mai câştigă nimeni altcineva. Uite că vine Paro, dar nici ea nu poate câştiga.
- Pariezi? - Ai grijă! Te va jefui!
- Ei, Paro, ce ne-ai adus? - "Shondesh" pentru Devdas. Ma l-a trimis.
- Unde e Devdas? - Gentlemanul întors de la Londra?
Unde în altă parte decât în camera lui, reglându-şi binoclul pe Londra?
Ai văzut? Înainte, te-ar fi salutat mai întâi. Uite-o cum urcă, frumoasa de ea...
- direct către Devdas. - Duce un mesaj dulce.
- Ce aduce Luna pe Pământ? - Vrea să-ţi taie respiraţia.
- Ce faci? - Vreau să văd cât de bine am ghicit.
- Corect? - N-aş fi putut greşi niciodată!
- Cum aşa? - Te cunosc de secole.
- Ce e asta? - O farfurie.
- Ştiu, dar ce e pe ea? - Scuză-mă!
- Shondesh pentru mine? - Uită-te singur!
- E goală... - De aceea mă scuzam, prostuţule!
Doamne! Ce fire!
Tu eşti un exemplu foarte bun despre cum să-ţi pierzi firea.
Nu te-ai schimbat!
Nici tu, eşti exact cum erai!
- Adică...? - Nesofisticată.
Normal, în fond tu eşti cel care s-a întors de la Londra!
- Londra e un oraş mare, nu-i aşa, Dev? - Londra e complet diferită.
Mari personalităţi, mari dezbateri. Artere uriaşe, edificii imense.
Trafalgar Square, guguştiuci, porumbei...
Palatul Reginei.
Şi mulţimi de oameni, peste tot.
Cei din Londra trăiesc într-o lume a lor.
Şi tu?
Spune, nu ţi-a lipsit niciodată satul nostru?
Niciodată, niciodată, doar când...
când mâncam la han mi-au lipsit felurile de mâncare ale lui Ma.
Şi când am ajuns în Londra, unde cineva a strigat la mine...
mi-am amintit de tatăl meu. De nimeni altcineva...
În plimbările de seară l-am contemplat pe Dharamdas şi trăsurica lui.
În nopţile fără somn, atingerea blândă a bunicii.
Nimic altceva.
Dev... şi...
- Şi...? - Eu...?
Niciodată. Sau poate o dată...?
Nu, nu mi-ai venit niciodată în minte, Paro.
Nu ţi-am venit niciodată în minte...?
Problemele care îţi vin în minte sunt probleme care contează. Dar...
- Tu nu contezi, Paro. - E adevărat, Dev, doar tu contezi.
5 scrisori, de 5 ori pe zi. De câte ori le-am citit în fiecare an?
- Şi de câte ori în zece ani? - Multiplicăm de...?
18.250 ori. Iată cât de mult contezi...
Şi timp de zece ani de zile, eu am păstrat vie flacăra lămpii
pe care am aprins-o pentru tine.
- Câte ore a ars? - Dacă ar fi să număr...
87.600 de ore. Iată cât de mult contezi,
mi-am adus aminte de tine în fiecare secundă.
- Câte secunde pe zi? - Ştiu, am să-ţi spun...
Nu prea te pricepi la aritmetică.
Au fost momente când mi-a fost dor de tine.
Când...?
La fiecare respiraţie...
Pentru ei, reminiscenţe care pot fi uitate. Prostii!
Ai numărat atât de uşor secundele astea?
Fără nici cel mai mic gând la fiecare secundă care trecea...
şi care mă îndepărta?
În flacăra lămpii pe care ai aprins-o, eu eram cel care ardea.
87.600.
Păcat.
Să-ţi spun la ce mă gândesc de o bucată de vreme?
Te gândeşti la două nume: Paro şi Devdas.
Domnule Landlord! Cum ai reuşit?
Kumud spunea, Dev şi Paro privesc antichităţi.
De ore întregi se privesc unul pe altul prin binoclu.
Scuza ei ca să vină încoace a fost Shondesh. Nu-mi place asta.
Iar Sumitra visează cu ochii deschişi nunta lui Paro cu Devdas.
Reveriile nu se împlinesc niciodată. Neelkanth s-a căsătorit cu o actriţă.
Şi astfel s-a făcut de ruşine. Să-mi fac familia de ruşine...
Prin alianţă cu o familie nedemnă...?
Da, dar o ştii pe Sumitra. Nu-şi poate ţine gura.
Dacă izbucneşte într-o zi propunând o alianţă?
- Răspunsul va fi "Nu"! - "- De ce "Nu"?
Un nobil şi un proprietar. Iar acoperişul de deasupra capului curge.
Curge...?
- Chiar şi adresa mea poştală s-a schimbat. - Adevărat...?
Neelkanth Chakraborty, Conacul Vechi.
Ce-i lipseşte lui Paro? E frumoasă, cultivată.
Abia ce am dat de veste. Zeci de tineri vor fi gata...
- Să plătească preţul miresei pentru Paro. - Adevărat?
Da. Îţi faci prea multe griji.
Într-o zi vom primi o cerere în căsătorie... din partea lor. Ai să vezi.
Până atunci, vă las cu planurile voastre. Mă duc să trag un pui de somn.
Domnule Landlord! Aveţi grijă! Conacul d-voastră cel vechi se dărâmă!
Mi-a rupt spatele!
- Atâtea bijuterii! Toate sunt pentru mine? - Îmi vei dărui un nepot.
Eu ce să-ţi dau?
Mama şi-a deschis cutia cu comori. Jefuieşte-o!
Trebuie!
Mamă! Ce fineţe! Trebuie să port asta.
- Nu, asta nu e pentru tine. - Atunci, pentru cine e?
- Pentru mireasa lui Devdas al meu. - Să vedem.
Dă-le toate miresei lui Devdas! Nu vreau nici una din ele.
Eu sunt nora ta cea mare.
Şi toată lumea e pe jar pentru cineva care nu a venit încă.
Frumoasă brăţară, nu-i aşa? Arată grozav pe braţul tău!
În casa tatălui meu numai servitoarele poartă brăţări ca acestea.
Atunci consideră-te o servitoare, nu-i aşa, mamă?
Da! Eu sunt servitoare în casa asta. Cumnatul meu! Întotdeauna pe urmele mele!
Faci din ţânţar armăsar! Glumeam.
Dacă tu nu eşti de acord, nu mă voi căsători.
Nu-mi place să fiu ridiculizată.
De ce o sâcâi tot timpul? Mamă, puteai să spui Da...
doar ca să-i faci pe plac. Îi ştii firea. Şi e şi însărcinată.
Ai făcut-o să plângă. Acum trebuie s-o împac. Vai de mine!
Indiferent cât de multă miere adaugi, neem-ul este totdeauna amar.
Îţi place brăţara?
- E exact ca tine. Exotică. - Cui i-o dai?
Vrei să vezi?
- Ia asta. - Şi ce să fac?
Priveşte prin ea. Această brăţară este pentru persoana pe care o vezi.
Dumnezeule! Sumitra?
- Ea e aleasa? Ai înnebunit? - Da, dar nu în întregime. Uite-te în sus.
- Asta e Parvati. - Frumoasă...?
- Da, frumoasă, dar o văd în fiecare zi. - O vezi ca fiind mireasa mea?
- Biata fată! - Acum ce se mai întâmplă?
- Se uită la mine prin binoclu! - Dumnezeule!
- A fugit să se ascundă. - Cred că-i e ruşine.
- Spionaţi prin binoclu? - Da, mamă.
Uită-te şi tu, ce e cu biata fată?
Dumnezeule! Se uită la mine cu coada ochiului!
A fugit.
Ai fugit şi tu, Dev?
Bietul băiat!
Faci din ţânţar armăsar...
O să-i arăt eu mamei soacre Chhoto-Ma...
- Deci ai fost prinsă spionând. - Şi tu.
Am fost însărcinat să te pedepsesc.
Pentru tine.
- Ce...? - Un dar.
Tu ar trebui să mi-l pui.
Atâtea brăţări!
Prostii!
Las-o baltă!
- Spune-mi, unde-i Londra? - Către vest.
- Unde apune soarele? - La vest.
Soarele răsare deasupra Londrei cu cinci ore mai târziu în fiecare zi?
- Da. - De aceea întârzii...
- în înţelegerea lucrurilor? - Da...
Prostul de la Londra! Nici măcar nu-mi poate scoate brăţările.
Cum o să mă determini să port o brăţară?
Iubitul meu cel crud este lipsit de inimă.
Iubitul meu cel crud este atât de lipsit de inimă...
nici măcar nu ştie cât tânjesc, el e doar un negustor de sclavi nemilos...
oh, crudule, te rog...
Cum să spun asta, cui s-o spun?
Doamne, el nu ştie cât sufăr...
nu ştie...
cât de lipsit de inimă...
Ai fost departe şi totuşi atât de aproape...
acum eşti aproape şi totuşi distant...?
Nu ştiu... şi totuşi ştiu.
Ai fost departe şi totuşi atât de aproape... acum eşti aproape şi totuşi distant...?
Vino...
la mine.
- Împodobeşte-mă cu brăţara. - Lasă-mă să-ţi citesc în palmă.
- Nu mă tachina. - O mulţime de bani.
- Hai, nu... - Căsătoria ta.
- Fă-mi o ofertă - Te vei căsători cu un bărbat în vârstă.
- Cum să spun... - Despre nunta ta.
- Cui să-i spun... Dumnezeule! - Nu te vei căsători niciodată.
Prostul, nici măcar nu ştie...
nu ştie.
Ruşine!
Vezi cum dragostea din copilărie înfloreşte în povestea de dragoste a tinereţii?
Pentru tot "Shondesh" -ul Sumitrei trimite-i un mesaj dulce Sumitrei.
Spune-i, Paro a atins vârsta.
Unde vrei s-ajungi?
Unde vreau s-ajung?
- Ce se întâmplă? Ce nu e în regulă cu Ma? - Mama ta a înnebunit.
Da! A înnebunit de bucurie. Pentru că nu voi mai visa visul pe care l-am visat.
- De ce? - Pentru că se împlineşte.
- Ma, ce vis...? - Ce vis? Prostuţo!
- Sunt invitată într-un conac imens.. - Ştiu, Kumud a pus asta la cale.
Şi mătuşa Kaushalya vrea să mă vadă. Ea spune că Paro a atins vârsta.
Trebuie să ne gândim la nunta lui Paro.
Aşa e, Paro, când ai să intri în casa aceea îmbrăcată în straie de mireasă...
"vor fi multe vise în ochii tăi, sub vălul tras pe faţă."
Iar noi vom asculta în fericită încântare clinchetul brăţărilor de la gleznele tale.
- Domnule Landlord! Cum arăt? - Unde-i Paro? Nu merge?
A aşteptat atâta seara asta, s-a pregătit şi se grăbea să plece.
Acum, deşi a venit timpul să plece, ea se sfieşte. S-a dus la lac să aducă apă.
- De ce? - Prostuţa, se teme...
că aş putea discuta despre nunta ei de faţă cu ea.
- Nu deschide subiectul, Sumitra. - Momentul propice începe la ora 7.
Atunci, dacă ea nu deschide subiectul o voi face eu.
Dar nici o grijă. Răspunsul nu va fi un "Nu". Binecuvântează-mă.
Oaspeţii sunt toţi aici. Unde e mătuşa Sumitra?
Visează la nunta lui Paro. Cu Devdas. Ştii...
- I-am găsit o pereche minunată lui Paro. - Cine...?
Bătrânul domn Chattopadhyay.
Complimentele mele, sora! Cele mai bune urări pentru nepot!
Nu exagera, Sumitra. Mai este încă timp.
Doar câteva luni, nu?
Apoi gânguritul bebeluşului va răsuna prin tot conacul.
- Nu, soră, o să te strig bunică. - Ar trebui s-o măriţi pe Paro curând.
- Mi-ar place şi mie să te strig bunică. - De aceea sunt aici, ca să discutăm.
Şi eu trebuie să discut ceva. Familia ta cere un preţ al miresei pentru fete?
Nu, acesta e un obicei vechi. O vom da pe Paro a noastră.
Deci, am hotărât. O voi da pe Paro în căsătorie. Toate cheltuielile le acopăr eu.
- Paro este şi fiica mea. - Nu, faptul de a-şi da fiica...
E visul oricărui părinte. Cât despre cheltuieli, le putem împărţi.
- Atunci am hotărât, Sumitra. - Adevărat, soră?
- Da, e adevărat. - De aceea mătuşă Ma, vei fi...
maestru de ceremonii în seara asta. Un dans minunat pentru oaspeţi?
- Oh nu, nu eu... - De ce nu? Nu aparţii...
unei familii de dansatori de teatru?
Ba da, sora, dar asta a fost cu secole în urmă.
Nu, mătuşă Ma, fără scuze. În seara asta vei cânta şi vei dansa.
- Nu dragelor, nu eu... - Ţi-e jenă? Doar imaginează-ţi...
- că dansezi la nunta lui Paro. - Acum nu mai pot refuza, nu-i aşa?
Aşa să fie. Radha şi Krishna şi iubirea divină.
Iubirea mea,
Doar Luna...
în îmbrăţişarea nopţii...
în lumina lunii în dorinţa fierbinte a nopţii...
cântă run-jhun, run-jhun "O adiere de vânt...
într-o noapte radiantă...
plină de licurici într-un baldachin de stele...
Cuvântul s-a jucat pe buzele nemişcate.
Atunci în ritmul tobelor şi al talgerelor...
sibirul a fost lovit... apoi...
Legănat în acel ritm...
Frumoasa mea Radha,
Radha s-a legănat în ritm.
Atunci el a apărut de nicăieri şi i-a spus... Te iubesc.
Iubirea mea...
Oh, îmi e teamă.
Oh, iubirea mea.
Nu, nu de încheietură...
Oh, ce ruşine!
Lasă-mă...
Te implor.
Nu, nu mă forţa...
lasă-mă.
Iubirea mea.
Nu...
Te voi blestema pentru asta!
Nebunule! Pleacă!
Nu mă chinui.
Oh, iubirea mea...
iubirea mea...
oh, dar îmi e teamă.
Iubeşte-mă.
oh, dar îmi e teamă.
Iubeşte-mă.
Pe malurile Yamuna-ei...
Krishna şi Radha în Dansul lubirii
din dorinţa inimilor lor a răsărit un cântec pe buzele lor.
Krishna şi Radha în Dansul lubirii
tânjind la fiecare respiraţie, pasiune arzătoare în inimile lor...
Krishna şi Radha în Dansul lubirii.
Cuvântul pe buzele nemişcate, Krishna şi Radha s-au îndrăgostit.
Ce-i asta?
Simbolul promisiunii de căsătorie...
al fiicei mele cu fiul tău. Paro şi Devdas.
Sumitra, eşti în toate minţile? V-am invitat aici, mamă şi pe fiică...
pentru a-mi distra oaspeţii cu ceva melodrame.
Şi, în loc de asta, tu faci magie?
Kumud, ai avut dreptate! Sincronizarea lui Sumitra e perfectă.
Ştie cum să profite de ocazie.
Când era copilă, fiica ei fura guavas din livada noastră.
- Acum şi-a pus ochii pe fiul meu? - Nu, nu e adevărat.
Devdas şi Paro au fost prieteni în copilărie.
Se iubesc, nu pot trăi unul fără celălalt.
Având o familie mare, poate nu ai observat niciodată. Dar eu ştiu cât tânjesc ei.
Te rog, nu refuza, chiar dacă asta înseamnă...
că nu vei mai avea nimic de-a face, cu mine, după aceea.
De ce să aduci apă din fântâni otrăvite? Nu-ţi poţi trăda calităţile.
Dar genele tale rămân aceleaşi, gene de dansatoare.
Da, noi, proprietarii de pământ, mâncăm peşte,...
dar nu lăsăm oasele să ni se oprească în gât.
Poate că ţi-ai putea uita pe moment dizgraţia, dar rangul?
Nu încerca să ascunzi moneda cea rea.
Mamă, lasă mamă. Putem vorbi cu Dev despre asta.
Dev renunţă la Parvati. Dacă nu crede trimiteţi-o la Dev.
Onoarea printre proprietari nu e pătată de astfel de chestiuni.
Nepoliticoasă soţie de proprietar! Nu te băga când vorbesc cei mai în vârstă!
Ajunge! Ar fi sub demnitatea mea să vă răspund!
Ai fost sora mea. De acum înainte, vei fi doar Kaushalya.
Şi Kaushalya şi tu ai cântat în ziua în care fiica mea s-a născut.
Îţi aminteşti, bunico? Mi-a luat fiica din braţe...
Spunând că Paro era fiica ei! Zâmbind, am spus că da.
Micuţa, n-a ştiut că în conacul cel mare al proprietarului...
stăpâna casei poate fi atât de îngustă la minte...
încât să numere guavas furate dintr-una din livezile ei.
Numără. Câte guavas a furat fiica mea? Spune!
Numeri guavas? Din această numărătoare...
Ţi-am hrănit fiul de mult mai multe ori decât numărul de guavas furate.
Cât despre dizgraţie? Da, noi ne vindem fiicele.
Dar şi tu vinzi, Kaushalya. Noi ne vindem fiicele deschis.
Dar tu înghiţi zestrele şi le înghiţi şi pe fete.
Bună sau rea, moneda se cunoaşte după sunetul ei. Dar tu n-ai ştiut.
Pentru că eşti destul de surdă ca să nu cunoşti inima fiului tău.
Eşti oarbă, de nu vezi dragostea lor.
Curând vei împietri fiind martoră la distrugerea fiului tău.
Vă jur, fiica mea se va mărita într-o familie mai bogată decât a voastră.
Într-o săptămână. Dacă eşuez, atunci vino, plânge-mi moartea în ziua a opta.
Venisem să-ţi urez să zămisleşti un fiu frumos.
Dar tot ce doresc este să văd că vei avea o fiică.
Aud că mama ta te dă...
într-o familie bogată. Ştii care e numele soţului tău?
- Devdas. - După tot ce s-a întâmplat...
- Dev se va mai căsători cu tine? - O să-l întreb şi o să-ţi spun.
Ce-a mai rămas de întrebat? A fost insultată atât de grav...
- Dev nu a insultat-o, nu-i aşa? - Te vei duce sus...
să-i ceri lui Dev să se căsătorească cu tine? Nu-ţi va fi ruşine?
De ce să-ţi fie ruşine să ceri ce e al tău?
Eşti căsătorită şi încă nu ştii ce înseamnă un soţ?
- Cine...? - Eu.
Te simţi bine?
Aşa târziu, noaptea? În întuneric...?
- Nu ţi-a fost teamă? - Nu, acum nu-mi mai e frică de nimeni.
- Nici măcar pentru reputaţia ta? - Nu, când sunt cu tine...
Nu-mi pasă că reputaţia mea ar putea fi pătată.
- De ce... aici... acum...? - De ce se îndreaptă râul către mare?
De ce floarea-soarelui se orientează întotdeauna către soare?
Şi de ce vine Paro nepăsându-i de onoarea ei...?
De ce, nepăsându-mi de onoarea familiei mele mă aventurez în întunericul nopţii?
"De ce caut refugiul la picioarele tale? La toate întrebările, un singur răspuns."
"Pentru o aceeaşi replică, mult prea multe întrebări la care se cere un răspuns."
Nu sunt întrebări, atâta vreme cât suntem împreună.
- Ei nu vor asta. - Dar tu ce vrei?
Fericire, pentru tine.
Dar tatăl meu nu priveşte lucrurile din perspectiva noastră.
O să-l convingi.
Şi dacă nu se înduplecă?
- Unde există iubire, nu există teamă. - Unde este fum, e şi foc.
Nu vreau ca noi să fim consumaţi...
- În focurile trecerii. - Oricum, sunt condamnată.
Cu sau fără tine.
- Lasă-mă să te duc acasă. - Vii cu mine?
Nu ţi-e teamă de acuzaţii?
Chiar şi câinele e atent la uşa prin care a fost dat afară!
De ce nu vii la lumina zilei şi încerci noaptea?
De ce nu deschideţi voi două, mamă şi fiică, un bordel?
Nici măcar un proxenet nu şi-ar sfătui fiica să facă asta!
Dev!
Paro!
Odată cu lampa, te-am văzut pe tine arzând pentru Devdas.
Îţi preţuiesc sentimentele. Trebuia să mă întrebi înainte de a pleca...
Nu m-aş fi supărat nici dacă ar fi trebuit să fii târfă pentru o noapte.
- Ma, m-am dus să-l întreb! - Şi ce ţi-a răspuns?
Nu te-ai dus singură, ai luat cu tine onoarea familiei noastre.
Ai uitat de onoarea ta?
Lasă, trece, tată. De ce să faci din ţânţar armăsar?
Apropo, ce să fac cu eşarfa lui Paro?
Spune-i să i-o dea înapoi. Această căsătorie nu mai are loc.
Nu pot să fac una ca asta.
Uiţi cu cine vorbeşti.
Un proprietar înfierbântat care o trimite pe fiica prietenului lui...
- la bordel. - Fiicele de gentleman...
nu se strecoară din camerele vecinilor la ora 2 noaptea.
E atât de tristă şi tu eşti cel care a întristat-o.
Am hotărât.
Cazul este respins.
Nu înţelegi, rangul familiei noastre este mult mai înalt decât al lor.
Obiectez!
Totuşi, nu mâncăm aceeaşi hrană?
Ierarhia noastră, statutul nostru, rangul nostru.
Până şi guvernul britanic ne cunoaşte.
Obiectez.
- Totuşi, nu păşim pe acelaşi pământ? - Pasărea care zboară...
nu poate avea niciodată o relaţie cu peştii din ape.
Totuşi, omul de pe Pământ e legat de Dumnezeu din Ceruri.
Am spus, obiectez!
Opreşte-te, Dev!
Dev, totul se poate rezolva. O să vorbesc cu tata.
- Dar nu pleca de-acasă. - Nu, Dwij.
Copilării!
- Pentru ceva atât de banal...? - Banal pentru tine, nu pentru mine.
Nu e pentru mine o viaţă în care să mă rog pentru fiecare respiraţie.
- Dev, vom vorbi cu tata... - Opreşte-te, Dev.
- Dev, opreşte-te. - Opreşte-te! Ascultă-mă!
Opreşte-l, Kumud!
Nu te duci nicăieri. Mama ta vorbeşte cu stăpânul.
- Totul va fi bine. - Nu, Dharamdas.
Furtuna trebuie să treacă. Dacă plec, multe se vor rezolva.
Ascultă-mă!
Lady...
Dev pleacă, Paro.
Este la fel de mult testul lui cât este şi al tău. Convinge-te singură...
la ce ţine el mai mult, la tine sau la familia lui? Te ia cu el?
Sau te părăseşte? Dacă nu te ia cu el...
Atunci va trebui să urmezi oferta mamei tale.
Opreşte-te, Dev! Nu te las să pleci!
- Opreşte-te. - Pleacă din calea mea!
În noaptea aceea, raţiunea m-a părăsit.
Am fost lăsat oscilând ca între limbile unui pendul.
N-ai fi vrut să-mi supăr tatăl ca să te fac pe tine fericită...
Nu-i aşa?
De ce curge râul către mare? De ce floarea soarelui priveşte către soare?
În loc să cauţi răspunsuri, de ce nu laşi întrebarea să treacă?
Ceea ce a fost între noi nu a fost decât o copilărie. Nu e iubire.
De acum înainte, pentru mine eşti doar o vecină.
Iar eu pentru tine, prietenul tău.
Paro, îmbracă-te şi coboară! Grăbeşte-te. Au venit socrii tăi!
Iubirea mea! Oh, de ce m-ai lăsat mocnind?
De ce ai stins flacăra?
Ei, Dev...
Prietene, încă n-ai adormit? Nu te simţi bine în casa mea?
Nu e vorba de asta, Chuni Babu. Doar că nu mi-e somn.
Bea ceva...
- Ştii că nu beau. - Atunci?
Dacă litera "f" este pentru fericire în viaţă,
de ce arăţi atât de frământat?
Eşti atat de grăbit încât nu te poţi
simţi ca acasă? Nu e vorba despre asta.
- Te-ai certat cu părinţii? - Nu.
Sau îngrijeşti o inimă rănită?
Asta e! Am nimerit-o! H de la "heart" (inimă) şi de la "hurt" (durere).
Iar cele două sunt legate atât de strâns, prietene, oh, atât de strâns.
Nu ai suferit niciodată?
Nu întreba ce aduc vremurile, ci ce nuanţă ascunde fiecare durere...
Ştii care e familia mea? Doar eu şi averea mea.
Şi de aceea am adoptat muzica
"Thumri" ca fiică a mea, iar "Dadra", ca fiu al meu."
Litera "w" în cuvinte e tare înşelătoare:
warmth, worn, wealth, worlds, wisdom...
wastrels şi wishes. Şi Worship.
A well-wisher şi waywardness.
Termină cu nebuniile astea şi hai să mergem. Să plecăm departe. Mă simt închis.
- Dar unde, Chuni Babu? - Unde vrei tu.
Unde te duci tu în fiecare noapte.
Acolo unde se aude clinchetul brăţărilor de la glezne?
Ce mai faceţi, doamnelor? Ia uitaţi pe cine v-am adus.
- Cine e? - Colegul meu de clasă de la Londra.
Unde ai dispărut, Dev Babu? Vino şi aici poţi face curte.
Bine-ai venit, prietene, intră!
Chandramukhi.
Oglinda ta nu mai suporta să-mi vadă faţa. Îmi pare rău pentru pierdere.
Dacă tristeţea este mesagerul bucuriei, să fie oare pierderea semnul unui câştig?
Minunată eşti Chandramukhi! Chiar şi cuvintele tale sunt seducătoare!
Dar foloseşte kohl, ca să te protejezi de deochiul străinilor.
- Te amuzi? - Normal.
Văd pe cineva încercând să evite deochiul...
în timp ce femeile din piaţă...
Se întrec să fie văzute.
Tu atingi cu ochii şi mi-ai furat inima.
Ceea ce am considerat a fi piatră, acum îmi insuflă viaţă.
Vezi, Dev Babu? "C" şi Chandramukhi...
Nu te-am prevenit că te vei distra?
"Şi Chuni Babu începe cu "c".
Cu "c" începe şi cauze celebre şi Chandramukhi...
Ai văzut cât de grosolan m-a făcut să par?
Iasomia îşi răspândeşte parfumul...
în frumoasele ei plete negre.
Iasomia îşi răspândeşte parfumul...
în frumoasele ei plete negre.
Faţa Radha-ei radia strălucitoare.
Mersul ei e seducător.
Krishna a oprit-o.
Şi a surprins-o pe Radha cu un sărut.
A surprins-o pe Radha cu un sărut...
cu un sărut.
Vălul Radha-ei a alunecat.
Nu mă necăji, a spus Radha.
De ce mă necăjeşti?
Dar Krishna era încăpăţânat.
Şi a făcut-o pe Radha să se ruşineze.
În acea noapte, Krishna nu a ascultat.
Dar cui să se plângă Radha? Krishna nu asculta.
Oh, de ce mă necăjeşti?
Un vas cu lapte...
Radha pe cap purta...
când ea a auzit...
paşii lui Krishna...
iar inima ei...
a bătut.
Radha l-a rugat: Nu-mi ţine mâinile atât de strâns, atunci brăţările ei s-au rupt.
Dar în acea noapte...
Cui ar fi putut Radha să se plângă? Krishna nu asculta.
Oh, nu mă mai necăji.
Fermecător!
Unde te duci? Mai stai, noaptea abia a început.
Am făcut o mare greşeală! N-ar fi trebuit să-i scriu scrisoarea aceea lui Paro!
- Vreau să mă duc la Paro. - Care Paro? Aşteaptă, aşteaptă-mă!
Nu e frumos să ieşi în timpul unui spectacol.
Nu e frumos să dansezi în faţa unui public...
format din bărbaţi beţi.
Eşti femeie, Chandramukhi. Conştientizează cine eşti.
Femeie, mamă, soră, soţie, prietenă.
Când nu eşti nimic din toate astea...
eşti târfă.
Poţi fi altceva, Chandramukhi?
Preţul. Pentru timpul petrecut împreună. Păstrează-l.
Prietene...
Vezi? Cineva care aş fi vrut să rămână a plecat.
- De ce eşti aşa pierdută? - Atâta angoasă în ochii ăştia.
Te sperie angoasa?
Curtezanele nu au inimă? Lor nu li se dă dreptul să iubească?
Desigur! Dacă există iubire, există şi iubiţi.
- Vrei să-mi faci un serviciu? - Spune!
Mai adu-l măcar o dată!
Nu pot să promit. Dar am să încerc. Doar pentru tine.
Uită-te la ea! Paro e splendidă ca Luna din seara asta.
Dacă Devdas ar fi aici, ar vedea ce-a pierdut.
Paro a mea e norocoasă.
Alaiul ei de nuntă vine tocmai de la Manikpur...
- ca un tren de lumini. - Nu l-ai văzut.
Mama miresei nu trebuie să privească alaiul de nuntă al fiicei ei.
Ca nu cumva mama s-o deoache pe mireasă.
Iar după noaptea asta nimeni nu trebuie s-o mai strige vreodată Paro!
Ci Parvati.
Mătuşă!
Paro e aici?
Alaiul de nuntă trebuie să sosească.
Poţi să o vezi. Să mergem, Manorama.
M-am întors, Paro.
- De ce? - M-am întors la tine. Pentru totdeauna.
Când alaiul meu de nuntă e la uşă?
Mai avem timp. O să-mi conving părinţii. O să le spun...
- Părinţii tăi! Nu am...? - Dacă onoarea contează pentru familia ta...
crezi că nu contează şi pentru noi? Dacă tatăl tău e proprietar,
tatăl meu nu contează? Indiferent cât de jos ne aflăm noi, cei ce ne vindem miresele...
- Noi nu înşelăm niciodată pe nimeni. - Eu nu te-am înşelat niciodată, Paro.
Atunci de ce m-ai părăsit? Şi scrisoarea?
Paro, ştii că Dev al tău nu face niciodată nimic deliberat.
Am fost naiv.
Naiv! Cât de naiv poţi fi, Dev? Îmi dai o brăţară dintr-un capriciu?
Dintr-un capriciu scrii că nu a existat iubire care să se piardă! Asta e naivitate?
- Paro, pentru totdeauna... un alt capriciu? - Paro! Alaiul tău de nuntă!
E timpul să plec.
- Nu accept această căsătorie! - Ce importanţă are? Eu o accept.
- Atunci, mă duc să spun tuturor... - Că am venit să te văd la ora 2 noaptea.
- Vrei să-mi faci rău? - Eu... să-ţi fac rău?
Cum ai putut să crezi? Dacă mai spui asta...
Ce-ai să faci? Ai să mă loveşti? De când eram copil...
m-ai ţinut din scurt? Şi când îmi cer dreptul...
- tu schimbi vorba? - Ajunge! Opreşte-te, Paro!
- Orgoliul ăsta nu e bun. - De ce să nu fiu orgolioasă?
Ce ai tu, Dev, în afară de bogăţie şi frumuseţe?
Eu am virtute, frumuseţe. Şi, după noaptea asta o să am şi bogăţii.
De-acum înainte, sunt mai mult decât egală cu tine.
Dacă tu eşti proprietar, voi fi mândră să fiu aristocrată.
Atât de orgolioasă?
- Nici măcar Luna nu e atât de orgolioasă. - Dar Luna e rănită.
Ce-ai făcut?
Te-am rănit, ca pe Lună. Cu semnul dragostei mele.
Într-o noapte fericită...
Când alaiul ei nupţial a sosit...
Încet, un ocean de tristeţe...
A apărut în ochii ei.
Ochii ei au spus povestea...
lăutelor vioi.
Întotdeauna, pe tine te-am iubit...
Te-am iubit, te-am iubit...
Te-am iubit întotdeauna.
Întotdeauna am tânjit după tine cum nu am tânjit după nimeni.
Inima mea te-a adorat...
Te-a adorat, te-a adorat...
Nu a mai adorat pe nimeni.
Niciodată, niciodată, niciodată...
Pe nimeni altcineva.
Tristeţea întunecă bucuria...
Umbre de teamă o întunecă...
Când merge să-i spună iubitului...
Doar să-i spună iubitului ei.
Rana pe care mi-ai făcut-o...
mă face şi mai frumoasă.
"Îmi voi păstra rana ca pe un semn de la tine..."
Care îmi împodobeşte fruntea.
Iubitul meu...
O, iubite...
Fără tine...
Viaţa mea e incompletă...
Vidă...
Goală...
Viaţa mea e goală...
Purtând amintirile trecutelor clipe...
Ea umblă cu paşi împovăraţi...
Inima ei strigă...
Ochii ei plâng...
În inima ei...
răsună
amintirile copilăriei...
ale relaţiilor...
rotindu-ne în ploaie...
zâmbind...
izbucnind în râs...
Fericiţi.
Fiecare clipă...
s-a gravat în inima mea...
în flăcările lămpii mele...
Sunt dusă...
departe.
Iubitul meu...
fără tine...
viaţa mea nu înseamnă nimic...
absolut nimic.
Întotdeauna te-am iubit pe tine...
te-am iubit, te-am iubit...
Te-am iubit întotdeauna.
Am iubit, am iubit, am iubit.
Pe tine, te-am iubit.
Am iubit, am iubit, am iubit.
Doar am iubit, am iubit, am iubit.
Dev! Deschide! Ce faceţi?
- Deschide! Ce nebunie e asta? - Pentru mine! Deschide!
V-am spus! Nu-i despărţiţi pe Dev şi Paro! Dar cine mă ascultă?
- Ce se întâmplă? - Uite! Spune-i ceva!
- Narayan, spune-i. - N-are rost. Lăsaţi-l în pace.
- Focul se va stinge de la sine. - Dar, ia uite...
Kaushalya! Timpul se joacă cu noi toţi.
Acum fiica mea păşeşte pe argint! Dar uite...
uită-te la fiul tău! A dat foc propriei tale mânii.
Două acte de melodramă!
În primul act eu şi fiica mea am dansat.
Acum, în actul doi, vei dansa tu şi fiul tău.
- De ce e noua mireasă atât de deprimată? - Din cauza nopţii trecute...
- Soţul şi soţia au dormit separat. - Asta e doar pentru prima noapte.
Se spune că e de rău augur. Dar a trecut.
Din seara asta, soţul şi soţia vor dormi împreună.
Hărţuieşti mireasa?
Ia loc... ia loc, Parvati.
Ştii, am avut de toate aici, cu excepţia Lunii. Şi acum eşti aici.
Acum eşti stăpâna moşiei.
Şi mama acestor copii.
Bhuvan are trei copii de la prima soţie.
- Fiul tău, Mahendra. - Plecăciune, Chhoti-Ma.
- Şi mezina, micuţa Kalika. - Plecăciune, Chhoti-Ma.
Şi Yashomati, cel mai mare.
E supărată. Ar trebui s-o împăcaţi.
Şi cu toţii...
Ar trebui să împodobiţi mireasa cu eleganţă...
Pentru noaptea nunţii ei.
Te-ai obişnuit cu conacul?
- Da. - Ai cuvântul meu, Parvati...
În acest conac nu vei avea nici o problemă.
Cu excepţia uneia.
- E greu să ţii timpul pe loc aici. - O, timpul zboară aici.
Nu înţeleg...?
Cu câtva timp în urmă eram mireasa cea nouă.
Şi, nu ştiu când, am devenit "Chhoti-Ma". (Chhoti-Ma: mamă mică)
M-am transformat din mireasă în "Chhoti-Ma". Nu ştiu când.
Vreau să-ţi spun ceva. M-am căsătorit pentru că Ma a insistat.
Copiii mei aveau nevoie de o mamă, iar acest conac avea nevoie de o stăpână.
Şi tu...?
Subhadra... a fost prima mea soţie.
Acum tu eşti stăpâna conacului, mama copiilor mei...
Şi noua mea mireasă, fără îndoială. Dar n-o voi putea uita niciodată pe Subhadra.
Prima noapte de rău augur s-a terminat. Dar vom rămâne separaţi pentru totdeauna.
E greşeala mea sau păcatul meu, spune-i cum vrei...
dar te rog să mă ierţi.
Bună dimineaţa, prietene, bună dimineaţa. Eşti norocos, prietene.
Eu cer ajutorul spiritelor să mă scoată din minţi.
Iar tu nici măcar nu ai atins spiritele şi totuşi eşti beat.
Ai uitat să-mi spui? Sau m-ai făcut un paria?
Paro şi paramour (iubită).
Amândouă încep cu litera "p"! Stupoarea ta ţi-a dezvăluit toate secretele.
Cine m-a adus aici?
"Iubitul meu e atât de necredincios."
"Ce regretabil, să fii salvat de pe străzi de o prostituată!"
Chuni Babu, acesta e un ingrat! Mă muşcă pentru iubirea pe care i-am dăruit-o.
Ai cuvântul meu! Te-a ajutat din pur altruism. Erai bolnav.
Te-a cules de pe străzi. Aţi ajuns după două zile.
"Nu a închis ochii o clipă, te-a îngrijit, te-a ascultat cum o strigai pe Paro."
Şi tu o insulţi, în loc să-i fii recunoscător?
Lasă. E o trăsătură a proprietarilor. Micile lor toane nu contează.
Puteai să fi plecat pentru totdeauna. Dar ai fost norocos...
Te-am găsit încă o dată. Ai nevoie de...
medicament. Acum.
N-am nevoie de medicamentul tău. Mai bine zac aici.
Ai să cazi din nou în inconştienţă. O să te las unde te-am găsit.
Da, Chuni Babu?
- Ce-i asta? - Chuni Babu spune că...
Ai fost aici două nopţi. Lămpile din budoarul tău nu s-au stins.
Aceştia sunt banii. Pentru cele două nopţi pe care le-ai irosit cu mine.
Acum ştiu de ce te-a părăsit Paro.
Alungi dragostea, nu meriţi nici măcar simpatie.
Auzi, Chuni Babu? O curtezană vorbind despre iubire.
Trebuie să învăţ de la ea ce e iubirea, ce e romantismul? Ce e amorul?
Iubirea reflectată în sufletul tău, iubite, dă scop vieţii.
Ce regretabil, Chuni Babu prietenul tău nu are...
suflet, intenţie sau scop.
Ceea ce tu arunci mereu, Dev Babu...
Banii, zac la picioarele curtezanelor din bordeluri.
Dacă eşti atât de orgolios, dă-mi înapoi ce am cheltuit cu tine.
Două nopţi.
Îmi datorezi două nopţi, Dev Babu. Nu voi mai dansa...
până nu vii tu. Ochii aceştia te vor aştepta.
"Ea a venit căutând prietenie şi a găsit un duşman. Datorezi două nopţi."
O, iubit necredincios.
Cântă muzica.
Lasă valul să alunece.
Să înceapă petrecerea!
- Petrecerea te aşteaptă, Chandramukhi. - Nu, până nu vine Dev Babu.
Aur pur. Făcut la cererea clientului, în Lucknow.
Am şi un inel de aur pentru nas.
Vreau să leg clopoţeii pentru dans la picioarele tale.
Poartă inelul pentru nas şi după aceea dă-mi voie să-l desfac.
Încetează cu ardoarea asta, Kali Babu. Dacă te apropii prea tare, ai să te arzi...
în aceleaşi lămpi care au ars în nopţile de petrecere.
La următorul semn de insolenţă am să-ţi pun inelul în nas şi...
celorlalţi petrecăreţi le va face plăcere să-l desfacă.
Într-o piaţă plină de frumuseţi...
un astfel de spirit mă atrage spre tine.
Dar cel pe care-l aştepţi cu atâta nerăbdare...
nu e interesat de tine sau de muzica ta.
El e unul dintre licuricii lui Paro care a zburat în focul tău strigând: Paro, Paro.
N-o să se întoarcă niciodată, Chandramukhi.
Va veni, Kali Babu, va veni.
- O să vezi. Aşa îmi spune inima. - Pariem?
Dacă nu vine înainte să se stingă lumânarea...
ai să porţi aceşti clopoţei...
- doar pentru plăcerea mea. - Accept.
Iar dacă vine...
atunci vei pleca purtând aceşti clopoţei.
De acord.
Ai cui sunt paşii?
A cui e umbra?
Cine bate la uşa inimii mele?
Cine vine?
Cine îmi pictează acest smarald?
Bucuria...
mă ucide.
Nu mi-am dorit niciodată Luna...
Nici nu am căutat vreodată stelele...
Nu am motive să plâng...
Mi-am tăinuit tristeţea...
Am râs de toate reproşurile...
Iar florile ciulinilor pe care i-am îmbrăţişat...
m-au rănit.
Dar ori de câte ori m-am rugat...
Domnului...
Te-am căutat întotdeauna pe tine.
Cine îmi pictează acest smarald?
Mă ucide.
Mă termină.
Nu eşti obişnuit cu băutura. De ce bei mai mult decât poţi duce?
Care prost bea atât cât poate duce?
Beau ca să mă oblig să rezist...
privindu-te, tolerându-te...
Ca să-mi pierd minţile, poate asta mă va ajuta s-o uit pe Paro.
Dar, Chandramukhi...
amintirile despre Paro, sunt atât de frumoase
că nu mă lasă nici măcar să-mi pierd minţile.
De ce, după ce beau atât, amintirile cu ea mă bântuie zi şi noapte?
De ce...
oh, de ce?
De ce devine omul atât de naiv?
De ce face greşeli?
De ce... pentru o slăbiciune... e aşa de aspru pedepsit?
Fiind sfâşiat în două?
Unul se căsătoreşte, iar celălalt...?
Mă termină.
Prin ce prostie consimţită...
renunţă la lotus...?
Pentru o floare de hârtie?
Cad...
Nu mă atinge! Te dispreţuiesc!
Nu pot suporta să văd o femeie astfel. Plec!
Nu voi mai veni niciodată la uşa asta.
Ba da, voi veni aici când mă voi gândi la Paro.
Şi voi veni şi când mă va roade vinovăţia.
Unde altundeva aş putea merge?
- Aici... Sunt condamnat. - De ce te pedepseşti aşa?
Pentru că în fiecare zi, inima mea e supusă judecăţii.
În fiecare zi, această poveste de iubire este judecată.
Dar în fiecare zi, verdictul e acelaşi.
Eşti condamnat.
Paro.
Parvati a noastră hotărăşte tot ce se întâmplă în acest conac.
Noua mireasă a făcut să-mi dispară toate grijile.
Cu sosirea lui Parvati zilele noastre de bucurie au revenit.
Fă cunoştinţă cu soacra lui Yashomati! Ea e Parvati.
Lui Bhuvan Chaudhary, i-ai putea fi mai curând...
- fiică decât soţie. - Indiferent ce sunt pentru el...
noi două suntem ca surorile. Ar trebui să ne îmbrăţişăm.
Dar tu eşti mai în vârstă, sora mea cea mare.
Din câte văd eu, în Manikpur, soţiile sunt mai preţuite decât fiicele.
- Nu-i aşa, Badi-Ma? - Noi ne trimitem fiicele departe...
în speranţa că vor fi iubite, dar am fost dezamăgite. Nu-i aşa, Badi-Ma?
Yashomati. Abia aşteptam să te întâlnesc.
Nu te încurca în gradele de rudenie. Avem amândouă aceeaşi vârstă.
Deci, tu decizi care va fi relaţia dintre noi două.
Mamă şi fiică? Sau prietene?
Ma.
- Ce e asta, Ma? Toate astea...? - Cadouri, de la Ma a ta."
O s-arăţi splendid.
Parvati,
Nu vrei să le păstrezi pentru fiica ta? Nu ne însoţeşti?
- Nu-mi place fumoarul. - Fumoarul e o mândreţe de loc.
Nu cred, nu e nimic demn în fumat.
Minunat, mamă soacră! Mă încântă cuvintele tale!
Am fot atât de nerăbdător să te văd. Amândoi am lipsit de la nunta celuilalt.
Plecăciunile mele.
A fost o plăcere să-ţi ating picioarele. Mi s-a îndeplinit dorinţa.
Cât aş fi vrut să particip la nunta ta...
doar ca să-mi îndeplinesc dorinţa de a te trage de ureche.
A fost o plăcere să te pot trage de ureche.
O să-mi amintesc întotdeauna de modul în care am făcut cunoştinţă, mamă soacră.
Să-ţi aminteşti şi relaţia.
Domnule Landlord! Grăbiţi-vă! Uitaţi, Paro e aici.
Paro! Ce mai faci?
- Te-am aşteptam zile întregi! - Ce-i cu mulţimea de alături?
- E totul în regulă? - Narayan Mukherjee.
- Îşi dă ultima suflare. - N-ar trebui să fim acolo şi noi?
Nu mă lasă inima.
Vrei să-l vezi pe omul care ţi-a spus ţie şi mamei tale să deschideţi un bordel?
Să nu lăsăm vanitatea oarbă să ne distrugă relaţiile.
Eu mă duc.
Tot satul, toate rudele au venit să-şi aducă un ultim omagiu.
Dar nici o veste despre iubitul lui fiu, Devdas? Ce trist!
Iată că vine cineva care n-are nici o legătură cu asta.
Uite, tată, cine a venit să te vadă.
Devdas...?
Stăpâne, Paro e aici.
Nu, nu, Babu-ji.
Când eraţi copii, îţi ceream să-l găseşti pe Dev când îl pierdeam.
Mi-am pierdut dreptul nu-i aşa, Sumitra?
A întrebat toată noaptea: Unde-i Dev, unde-i Dev?
Acum, unde să-l caut, furtuna mea...?
Ce s-a întâmplat?
Dacă sunt atât de despreţuită,
dacă atingerea mea e atât de dezgustătoare, atunci de ce...
ai apărut în viaţa mea?
Eram fericită în luxul meu, de ce să fii tu Mesia mizeriei mele?
Asta ţi-a oprit tusea, nu-i aşa? Distrage atenţia şi...
- cele mai profunde răni pot fi vindecate. - Este exact ceea ce vreau să fac.
Ajunge, ai băut destul.
- De ce nu spui că am trăit destul? - Cum aş putea...?
Tu o ai pe Paro, amintirile cu Paro. Eu te am doar pe tine, eşti Midas al meu.
O atingere şi fierul e transformat în aur.
- Estimezi preţul tău sau al meu? - Într-o lume a relaţiilor...
Cât valorează o femeie fără virtute? Nimic.
În plus, tu nici măcar nu-mi dai voie să te ating.
- Mă iubeşti? - Mai bine m-ai întreba dacă respir.
Respiri, Chandramukhi?
Ce-ai să obţii din asta? Eu nu am casă, nu am inimă.
Iubirea nu înseamnă doar să primeşti. Am vândut de multe ori iubirea.
Dar de iubit, iubesc o singură dată.
Continuă să torni într-o cupă plină şi, ce crezi că se întâmplă?
Se revarsă, se risipeşte pe sol.
La fel, cupa mea e plină de Paro.
Dacă mai torn ceva poate doar să se risipească...
Căzând. Şi te va atrage şi pe tine în căderea ei.
Dar în revărsare, vinul e mângâiat de cupă.
Atunci să se reverse...
şi mai mult.
Unde-i Devdas? Trebuie să-l văd.
- Doarme. Nu-l poţi vedea acum. - Nu pot? Am venit să-l iau.
Nu-l las în iadul ăsta.
- Stăpâne...! - Cine ţi-a spus unde sunt?
Chuni Babu.
Babu-ji...
Tata nu mă va mai vedea. De ce te-a trimis?
Oricum, nu i-ar place să mă vadă aşa cum sunt.
Sir Narayan Mukherjee va trebui să-şi atârne capul în ştreang de ruşine.
- Pleacă, Dharamdas, pleacă. - Ascultă, Dev..."
Tatăl tău a murit.
Păcat.
Aşa, dintr-odată... cum...?
Era un om bun.
Asemenea oameni nu se nasc prea des.
Tata a câştigat...
încă un titlu, nu?
Sir Narayan Mukherjee.
Noi ne-am iubit mult.
Dar păcat, e păcat.
Sir Mukherjee...
A fost un om bun.
- Devdas bea în fiecare zi? - Dar când nu bea?
Alcool, zi şi noapte. Trăieşte cu alcool.
- De ce nu-l opriţi? - Măcar de-ar fi rămas acasă.
Dar acasă vine rar. Acum zace în Chitpore...
în bordelul lui Chandramukhi, cât e ziua de lungă.
Practic, camera de la etaj e acum reşedinţa lui Dev.
Devdas! Locuieşte într-un bordel?
Am trăit s-o vedem şi pe asta!
- Ai văzut-o pe Chandramukhi? - Am văzut-o când am fost
- să-l aduc pe Deva... - Cum arată?
O dulce amăgire, cum se spune. E o curtezană faimoasă, îşi foloseşte farmecele.
Ea se scufundă, el toacă banii. Trebuie să-l salvăm pe Deva al nostru din iad, Paro!
Eu nu-i pot spune nimic, dar pe tine te va asculta cu siguranţă.
Te respectă foarte mult, nu te poate refuza.
Te rog, Didi, spune-i!
Numai tu îl poţi opri, Paro. Numai tu îl poţi opri să mai bea.
- Dharamdas, abţine-te. - O să-l vezi, nu-i aşa?
Paro, asta o să-ţi dăuneze, o să-ţi faci o proastă reputaţie!
Ar trebui să ne facem amândoi o proastă reputaţie, poate aşa vom sfârşi împreună.
- Tu eşti fericită, nu-i aşa, Paro? - Oh, e o altă lume, Dev.
Conacuri uriaşe, proprietăţi vaste, oameni importanţi, mari dezbateri.
Mari dezbateri! Te-ai maturizat, Paro!
Chiar şi arăţi ca o aristocrată. Bulina roşie mare, ochi mari...
Vise mari...
Conacuri uriaşe, proprietăţi vaste...
Şi copii mari.
Aş putea să mă uit la nesfârşit în ochii aceştia mari.
Dar nu pot îndura să văd lacrimi mari în aceşti ochi.
Dar e bine că ai venit. Am câteva lucruri pe care aş vrea să ţi le dau înapoi.
Cine ştie, s-ar putea să nu mă mai întorc niciodată.
Vino...
Vino cu mine.
Stai aici.
Uită-te...
la tine. Îţi aminteşti...?
Arre O'Deva!
Ce s-a întâmplat, Paro?
Dev, mi-am pierdut brăţările de la gleznă. Le-ai văzut cumva?
Nu Paro, nu.
Le-am furat.
Iar tu ştiai că am făcut-o şi ştiai şi de ce am făcut-o.
Ziua întreagă, clinchetul brăţărilor de la gleznele tale, şi Dev-în-sus-Dev-în-jos...
Şi cupa ta.
Iar aici, memento-ul iubirii noastre, al despărţirii noastre.
Ai plecat pur şi simplu, acesta a fost sfârşitul relaţiei.
Dar eu sunt încă legat de toate astea, Paro.
Şi sunt legat de amintirile cu tine.
- Ce-s astea? - Câteva monede.
- Trei Rupii. - Atât valorează amintirile.
Sunt ale mele, nu-i aşa? Hoţule!
O să le dau înapoi, dar numai cu dobândă.
- Cât dai? - Două procente.
Cu două procente...
şase cenţi pe lună
72 cenţi pe an
timp de 13 ani...
13 ani, Paro!
9.36
- Ai început să te pricepi la aritmetică. - Împrejurările m-au învăţat, Paro.
Să vorbim despre altceva.
Paro, de ce nu devii peţitoare ca să-i găseşti o mireasă lui Devdas?
Am auzit că fetele din Manikpur sunt drăguţe?
Dar, dar tu vrei o frumuseţe adevărată, nu?
Nu, nu o frumuseţe. Doar pe cineva ca tine.
- Cineva plăcut? - Nu, trebuie să fie un pic obraznică.
Trebuie să fie capabilă să se certe cu mine. Aşa cum am spus, trebuie să fie ca tine.
- Poţi găsi cu miile. - Lasă-mă cu miile!
Lasă-mă să vin măcar cu una care să-ţi placă. Ajunge!
- Renunţă la băutură! - Nu.
- Încearcă! - Nu.
Nu te poţi da bătut. Promite-mi că n-o să mai bei niciodată.
Îmi promiţi că o să mă uiţi?
E destul de târziu, Paro.
Nu plec până nu-mi dai cuvântul.
- Nu pot. - Ba poţi.
- Oamenii pot face tot ce doresc. - Poţi să fugi cu mine în noaptea asta?
- Ce spui? - Poţi să fugi cu mine?
Nu ai pe nimeni care să aibă grijă de tine.
Poţi să fugi cu mine?
- Am avut un singur vis. Să te servesc. - Unde există iubire, nu există frică.
- O şansă să-mi împlinesc visul? - Poţi să fugi cu mine? Poţi?
- Vino cu mine. O să am grijă de tine. - Poţi să fugi cu mine, Paro?
Nu pot suporta să te văd în halul ăsta! Simt că mor, Dev.
Simt că mor.
Dacă faptul că mă serveşti te face fericită, atunci aşa să fie.
Îţi promit că înainte de a muri voi veni la uşa ta.
Jură-mi asta pe mine!
N-ai pic de inimă!
Mama ta risipeşte banii. Cu această dispoziţie caritabilă...
- Curând sipetele vor fi goale. - Ai perfectă dreptate, Kumud.
- Dar cum s-o opresc pe Ma? - Eşti un prost.
- Tu nu poţi. Dar eu pot s-o opresc. - Tu, s-o opreşti? Dar cum?
Cheile de la pivniţă? Erau la tine? Ma le caută.
Am ascuns cheile. Vei spune că cheile s-au pierdut.
- Ce...? - Cheile de la pivniţă s-au pierdut.
Iar pivniţa a fost jefuită.
Cheia...
de la locul unde se află banii.
Cumnate! Tu...? Atât de devreme? La birou?
Şi bei...? Fără să-ţi pese de prestigiul familiei?
Ce vor spune oamenii? Ce va crede mama ta?
Nu te-ai gândit la asta când ai furat cheile?
Ce vor spune oamenii? Ce va crede "micuţa-mamă"?
Averea străbunilor noştri nu trebuie irosită pe alcool.
Cheile lăsate de străbunii noştri nu pot fi furate astfel.
Vreau să fie clar. Fără nici o discuţie...
- plec cu cheile. - Vei înapoia cheile.
Astăzi, acum,
chiar aici,
mamei mele.
Să nu crezi că sunt atât de slabă. Şi eu provin dintr-o familie de proprietari.
Am văzut banii din casa tatălui meu.
Ai văzut şi nebunia care domneşte în familia asta?
- Ce faci, Dev? - Frate, sigur vei fi de acord cu asta...
am şi eu dreptul la jumătate din averea lăsată de străbunii noştri.
Da. De ce torni alcool?
Dau foc la partea mea. Salvează-ţi partea dacă poţi.
- Îţi dau tot ce vrei! - Acum vreau...
- doar cheile. - Pe care nu le vei avea niciodată.
Kumud! Dă-i cheile. Altminteri, o să dea foc biroului.
Lasă-l să facă ce vrea. Nu mă speriu de ameninţări ieftine.
Dar el chiar dă foc! Cheam-o pe mama!
- Dă-i cheile, Kumud! - Nu!
E nebun! Ai înnebunit şi tu?
- Nu! - Dă-i cheile!
Ce s-a întâmplat, Kumud?
Ce se întâmplă în casa asta?
Căutai cheile de la pivniţă, nu-i aşa?
Am găsit cheile la el, iar el m-a ameninţat.
Ca să nu plece cu cheile îşi vrea partea de avere.
Altfel, dă foc casei. M-am rugat de el...
Îţi vrei partea?
Asta e partea ta.
Nimeni din casa asta nu te-a înţeles vreodată.
Cu toţii suntem răspunzători de ruina ta.
Părăseşte această casă înainte de a-ţi face şi mai mult rău.
Tata mi-a spus să părăsesc acest sat. Toată lumea mi-a spus: Părăseşte-o pe Paro.
"Paro mi-a spus: Renunţă la băutură! Acum tu îmi spui: Părăseşte această casă!"
Într-o zi Dumnezeu îmi va spune...
Părăseşte această lume.
De aceea renunţ la toate drepturile legate de tot ce e în casa asta.
Dar fac parte din voi. Dreptul ăsta nu mi-l poate lua nimeni.
Nici măcar tu.
Nu e o sarcină uşoară, e un ritual străvechi.
Pentru ritual trebuie să aducem pământ de pe pragul uşii unei curtezane.
În acest pământ e înscrisă imaginea zeiţei.
Ştiu.
Deci trebuie să mergem acolo unde
nici bărbaţii nu merg ziua de teamă să nu-şi strice reputaţia?
Oare nu trăiesc şi acolo oameni? Nu este şi acolo aer...?
Sau soare? Oare ploaia refuză să viziteze aceste locuri?
Natura nu face discriminări. De ce am face noi?
Parvati are dreptate. Chiar şi Subhadra ar fi vrut s-o facem.
Foarte bine, cum vrea Parvati a noastră.
- Dar ia aminte, e vorba de Durga Puja. - Nici o grijă.
O să-i spun lui Mahendra să te ajute în călătorie.
Devdas trăieşte într-un bordel?
A venit o doamnă care vrea să te vadă. A întrebat şi de Dev Babu.
Trebuie să fie Paro.
Paro...?
- De unde ai ştiut că sunt eu, Parvati? - Dev Babu mi-a spus...
Dacă mă caută vreo femeie, nu poate fi decât Paro.
Ce faci?
Plecăciunile mele pentru femeia pe care n-o voi putea înlocui niciodată.
Am auzit că aici femeile sunt exotice, dar tu ai şi farmec.
Am şi eu inimă, numai s-o poţi vedea.
Chandramukhi... Aşa te cheamă?
Mi se mai spune şi Devdasi.
- Eşti faimoasă. - Nu mai sunt.
De ce?
Am fost atinsă de îngeri şi am învăţat un sacrificiu pe care nu-l cunoscusem.
Ce ciudat ca o curtezană să jure fidelitate cuiva.
Şi curios...
Ce aduce o aristocrată la uşa unei curtezane?
Unde-i Dev?
Şi eu sunt nerăbdătoare să-i aud paşii. Au trecut şase luni...
- de când nu l-am văzut. - Minţi.
- Dacă nu crezi, poţi să te uiţi pe-aici. - Crezi că n-am s-o fac?
Cât crezi că-l mai poţi ţine pe Dev aici?
Cât îl vor ţine frumuseţea, tinereţea, banii?
Care e scopul jocului tău? Cred că l-ai stors de bani pe Dev.
Îţi plătesc mai mult. Nu suport să-l văd pe Dev suferind iadul acesta.
Ce ciudat...
Aceeaşi Paro care l-a înnebunit pe Dev Babu, vrea acum să-l cumpere.
Şi ce crezi că-mi poţi oferi? Poţi să-mi oferi recunoaştere socială?
Poţi să-l faci să mă iubească?
Sau poate poţi să-l faci să mă lase să-l ating, măcar o dată?
Vise, doruri, speranţe pe care el le-a aprins în inima mea...
Poţi să le faci să se împlinească? Poţi?
Nu, asta nu poţi oferi.
- Iar eu n-o să ţi-l dau pe Dev Babu. - Iar eu am să-l iau de-aici.
Şi nimeni nu mă va opri. Nici tu, nici sancţiunea socială, nici măcar Dev.
Nu uita, curtezanele nu sunt destinate să aibă soţi.
Curtezanele nu au destin, doamnă.
Din perspectiva ta, nu poţi vedea nimic. Dar din perspectiva mea...
îl vei găsi pretutindeni.
Uite, e aici, în flacăra lămpii.
E aici, în faldurile cuverturilor.
În această cupă...
se află setea lui, nepotolită. Încă îi mai pot simţi parfumul."
Ia-le pe toate, dacă poţi. Lumina, faldurile, parfumul, ia-le pe toate.
Sunt ale tale.
- Dar nu ţi-l pot da pe Devdas al tău. - Îl iubeşti aşa de mult pe Dev?
Îl venerez.
Acum sunt sigură. Dev nu mai este singur.
Oh, am uitat pentru ce am venit. Vreau să realizez Durga Puja.
Am nevoie de pământ, de la pragul tău.
Pot să...?
- Ce-i asta? - Am venit pentru Dev. Şi în loc de asta...
îţi încredinţez ceva.
Te aştept la Durga Puja. Să vii!
Chandramukhi...
Sunt aşa de fericită că ai venit.
Mă bucur.
Cum aş fi putut să-ţi refuz invitaţia? Trebuia să vin. L-ai întâlnit pe Dev?
Cine e?
Chandramukhi, prietena mea. A venit din Calcutta.
Fii binecuvântată, simte-te ca acasă. Parvati, să n-o laşi să plece prea curând.
Sigur. Vei pleca numai după celebrare.
Nu, Paro! Nu pot rămâne aici.
De ce nu? Sunt secole de când nu am mai avut o discuţie de la suflet la suflet cu cineva.
Vino, să lăsăm sărbătoarea să ne fie un pretext de a uita de necazuri.
Să cântăm, să dansăm, să simţim că trăim.
Nu...
Poate că bucuria noastră îl va atinge pe Dev.
- Paro, ascultă-mă. - Nu refuza. De dragul lui Dev.
Vino, Kali Babu, jocul de şah nu s-a terminat încă.
Adevăratul joc de şah se joacă aici.
A venit Chandramukhi a lui Devdas să se întâlnească cu Paro a lui Devdas.
- Cine e Paro? - Mama soacră.
Parvati. Doar o mutare şi şah-mat pentru toţi patru.
Paro.
Chandramukhi.
Bhuvan Chaudhary.
Devdas.
Dev, răsare soarele.
Dar această inimă va trăi pentru totdeauna în întuneric.
- Mergem? - Unde?
Una câte una, toate relaţiile mele se sfârşesc.
Între mine şi tatăl meu n-a fost iubire, nu-i aşa?
Eu am fost furtuna lui, iar el a fost biciul meu.
Până şi în cântecul de leagăn al mamei, fratele meu era menţionat primul, corect?
Eu şi fratele meu nu ne-am înţeles niciodată. El e practic, eu nu.
Am avut o relaţie plină de umor cu soţia fratelui meu.
Eu am fost cel care i-a pus capăt, cu o glumă, corect?
Şi mai este Paro pe care o iubesc...
ştii...
atât de mult.
Atât de mult, corect?
Paro!
Acum şi ea s-a înstrăinat.
Dar mai este cineva...
Chandramukhi. Ea mă iubeşte mult.
Dar...
Preotul?
Preotule...
- Ştii să faci ritualurile pentru moarte? - Desigur.
- Vrei să le faci acum? - Desigur. Cine a murit?
- Devdas Mukherjee. - Ai înnebunit?
- Ai să faci ultimul ritual? - Te rog fă-l pentru mine.
Pleacă, preotule!
Dev! Ce nebunie mai e şi asta?
Întoarce-te!
O, Doamne, mântuieşte...
sufletul care a plecat dintre noi...
Vino înapoi, te implor!
Bătăile...
inimii mele.
O să înfrunt deochiul şi am să las trăsnetul să lovească.
O să port clopoţeii pentru dans.
La glezne...
O să intru în extazul...
bătăilor...
inimii mele ale sufletului meu.
Ce sună?
Ce e cu iubirea din ochii mei?
De ce acest crescendo?
Să fie oare dorul?
El se află în bulina roşie pe care o port.
El e în visul din ochii mei.
Eşti obsedată.
Inima ta bate pentru el.
Clinchetul clopoţeilor îmi aduce aminte de el.
Sunetul clopoţeilor îmi aduce aminte de el.
Mi-ai dăruit lumea...
fericirii tale.
Nu-l părăsi niciodată.
Căsătoreşte-te cu el!
Tu eşti nepreţuită pentru el.
Eu sunt nedemnă de el.
Minunat.
Ce desfăşurare colorată!
O aristocrată şi o curtezană împreună.
- Ce spui? - Asta e ceea ce vedem, bunică.
Şi asta vede toată lumea.
Această femeie, pe care mama soacră o numeşte prietenă, este o târfă."
Aşa e, Mamă soacră?
Ce îmi aud urechile, Parvati?
- De ce taci? Răspunde. - Îi e jenă.
Proprietarii îşi păstrau târfele.
Acum până şi stăpâna unui conac îşi face prietene în bordeluri. Nu-i de mirare!
Asta înseamnă să dezvălui fără să atingi. Tu ai început farsa, eu am terminat-o.
Nu, Kali Babu, dacă bărbaţii pot face farse, ce nevoie mai au de târfe?
Şi tu ai fost la bordel.
E un loc cunoscut de toată lumea.
Aristocraţii se simt foarte bine în bordeluri.
Iar bastarzii se nasc din aristocraţi de teapa ta.
Poţi să-i numeşti fii nelegitimi dacă vrei, dar în venele lor curge aristocraţia.
Compania unui aristocrat nu-i conferă un statut curtezanei.
Absolut corect, Badi-Ma. Dar de ce să se simtă jenată doamna?
Dacă mi-a adresat câteva cuvinte bune, este pentru că mă consideră o fiinţă umană.
El, care frecventează aleile cu faimă rea ar trebui să se ruşineze.
În acele locuri pline de trofee ale poftelor trupeşti ale străbunilor lui.
Te-ai gândit? S-ar putea să ai surori undeva, prin vreun bordel.
Dar de ce surori? Poate chiar ar trebui să-ţi vizitezi fiica...
În solul de la pragul uşii unei curtezane...
se afla imaginea zeiţei. Solul nu e impotent.
Aici se termină farsa.
Doamnă, mă întorc...
în lumea mea, la acele alei cu reputaţie proastă...
Unde s-ar putea să-l regăsesc într-o zi pe Dev Babu.
Cu bine!
Înainte să pleci, aş vrea să-ţi cer scuze.
A fost o greşeală că am vorbit în public despre Chandramukhi.
Şi am mai făcut o greşeală. I-am spus soţului tău şi lui bunica...
despre prietenia ta cu Devdas.
Îţi plăcea să mă tragi de ureche? Eu ţi-aş tăia nasul.
La revedere.
Lumea nu o va arăta cu degetul pe Parvati, ci pe noi.
Această problemă trebuie să se încheie aici şi acum.
- Ai cerut să mă vezi? - Da, Parvati.
- Vreau să ştiu... - Cine e Devdas?
Devdas este un prieten din copilărie, el era trupul, iar eu sufletul.
El este iubirea şi mândria mea şi e cu mine permanent.
- Realizezi ce spui? - Ceea ce mi-ai spus şi tu.
Acum tu eşti stăpâna conacului şi mama copiilor mei. Fără nici o îndoială.
Dar n-o vei putea uita niciodată pe Subhadra.
Subhadra a fost soţia mea.
Subhadra a fost prima ta iubire. Devdas este prima mea iubire.
Prima iubire, ca şi anii, nu poate fi niciodată distrusă.
Parvati, uiţi că eşti stăpâna acestui conac.
Acesta este motivul vinovăţiei mele? Voi accepta orice pedeapsă îmi vei da.
Bineînţeles că vei fi pedepsită.
Aceeaşi oameni care făceau plecăciuni acestui conac
se bucură acum de această farsă.
Nu vei mai putea părăsi conacul. Aceasta este pedeapsa ta.
Dar care pedeapsă, Parvati? Noi suntem cei pedepsiţi.
Lămpile aprinse pentru celebrare au dat foc casei noastre.
Trebuie întotdeauna să ardem ceea ce ne ameninţă casa.
Distracţie, veselie şi prieteni.
Fără tine, viaţa era dezolantă. Tu aduci cu tine veselia.
De ce să ne pese ce va fi? Să ne înveselim!
Da, prietene?
Să ciocnim paharele!
Să ciocnim paharele, indiferent ce va fi.
Să ciocnim paharele, indiferent ce va fi!
Şi să auzim chhalak-chal "Când cântă
muzica! Când cupa mea se revarsă.
Auzi dhamk-dhamk-dham "în inima ta...
Când ciocneşti paharele.
Aceasta madeira...
Această "madeira" revărsă o ploaie de amintiri.
În fiecare cupă "madeira" păcăleşte inima.
"Madeira" care curge spune..."
poveştile inimilor.
Asemenea fulgerului din inimi, care loveşte norii supărării.
Iar când ajunge la inimă...
evocă...
amintiri cu ea.
Oh, pentru o privire...
Oh, pentru o privire de-a ei.
Doar...
Pentru atât mă rog.
Pentru atât de puţin mă rog.
Mira dansează pentru al ei Ghanshyam...
dansează abandonându-se.
Ascultaţi jhanak-jhank-jhan în clinchetul brăţărilor de la gleznele ei.
Sunt îndrăgostit, nu-mi pasă ce spune lumea.
Şi cum spune...
Auziţi acum thirak-thirak? Este inima mea dansând.
Şi numai o picătură de alcool e otravă pentru el.
Orice clipă poate fi înşelătoare.
Încearcă să-i păstrezi buna dispoziţie.
O, Doamne!
Ce-i asta, Dharamdas? Dacă plângi mă faci şi pe mine să plâng.
Iar oamenii mă vor numi curtezana care nu poate juca farse!
Trebuie să-i menţinem buna dispoziţie lui Dev Babu, nu?
Jocul s-a sfârşit. Am câştigat din nou.
Nu are rost să jucăm cu tine! Ne-ai jefuit!
Încă câteva jocuri cu tine şi o să mă faci să vând bordelul.
Nu te mai chicoti şi dispari!
E timpul să-ţi iei medicamentul. Ţi l-am pus...
- Într-o cupă. Altfel, n-o să meargă. - Chiar şi contemplarea poate fi letală?
Ai întâlnit-o pe Paro?
- Cum ai găsit-o pe Paro a mea? - Dacă iubirea ar fi personificată...
ar fi în Paro, în însăşi inima ei.
Deşi e interzis, închei întotdeauna cu o metaforă despre ochi.
Una e Paro şi una e Chandramukhi.
Una, sentimentală, vivace...
Iar tu... cât de delicată, cât de modestă.
Ea e nestatornică ca o căprioară, ţâşnind ca un râu...
înşelătoare, ca un fluture, ca Luna, iar tu...?
Poem? Baladă? Uneori înlăcrimată, alteori înfocată.
Toată lumea o iubeşte.
Iar tu, neiubită de nimeni, mă salvezi pe mine?
Chandramukhi.
Ce-i asta, Chandramukhi? Îmi plăcea tăria ta.
În ce te-ai transformat? Într-o păpuşă de ceară?
Uită-te la tine, te topeşti pe picioare.
Ai să laşi lumânarea să se topească şi pe mine să rămân în întuneric?
Ai făcut multe pentru mine, Chandramukhi. Mai fă-mi o favoare.
- Lasă-mă să plec. - Nu! Nu ştii de ce suferi.
- Tu ştii, iar eu sufăr. - Atunci de ce trebuie...?
Trebuie să mă confrunt cu mine însumi înainte să mă pierd complet.
Poate servitoarea ta să te urmeze?
Nu pot suporta să-mi văd moartea oglindită în ochii tăi.
Mi s-au dat cerul şi pământul.
Ne vom mai întâlni vreodată?
Nu ştiu ce va decide pentru tine judecătorul virtuţii şi viciului.
Dar în viaţa de dincolo, trebuie să ne întâlnim! N-aş putea renunţa la tine.
- Dev, ce-i cu tine? - Ce-i cu...?
Te simţi bine?
- Cum de n-ai plecat? - Nu te las singur.
- Ţi-e teamă că o să încep iar să beau? - Alcoolul e otravă pentru tine.
- O picătură... - Şi sunt mort?
Da! Delirai, de aceea n-am vrut să te las singur.
Ajunge cu călătoria asta. Ai spus ce aveai de spus, iar mie îmi ajunge.
La următoarea staţie schimbăm trenul şi mergem s-o vedem pe mama ta.
La următoarea staţie, te întorci în compartimentul tău.
- De ce eşti aşa de încăpăţânat? - Stinge luminile.
Iar mâine, te duc la un medic. Mereu capricios.
Pasagerii pentru Sonarpur, Garia, Phoolbagan să coboare.
Dharamdas, te-ai întors?
Prietene! Ce faci?
Ce mică e lumea! De-aceea ne tot ciocnim unul de altul.
- Deci unde ai fost şi ce-ai făcut? - Sunt aici şi fac bine.
- Spune-mi ce-ai mai făcut. - Ce să fac, parcă plutesc.
Dar arăţi... palid. Ce e cu tine, prietene?"
Pentru moment am fost în impas. Asta e steaua mea din Chitpore?
- Nu, sunt neschimbat. - Chiar dacă te-ai schimbat, iată-mă.
Hai să ne înveselim. A trecut mult timp, hai să petrecem.
Şi ce dacă nu suntem într-un bordel? Sunt bune şi compartimentele de tren.
Dacă nu ne putem bucura de clopoţeii dansatoarelor, e bun şi zgomotul şinelor.
Dacă nu e Chandramukhi, o să găsim alte iubite.
Ia.
- Nu, Chuni Babu, nu beau. - Ţi-a smuls cineva vreo promisiune?
- Nu. - Atunci bea, de dragul prieteniei.
După atâta timp! Să ne trăim viaţa! De ce nu?
Cine ştie dacă mâine vom mai fi? Poate că nu.
Tu vei fi. Cât despre mine, nu se ştie niciodată.
Mi-am trăit partea mea de viaţă, acum îmi număr bătăile inimii.
Ce e şi cu lumea asta, îţi invidiază chiar şi ultima suflare.
Mai dă-mi! Ce dulce e! Asta e poezie.
Fragmente de inimă, ei le numesc poezie. Nu mă interesează.
- Dar doare atunci când ei vor... - Mai vrei? Minunat!
Mai dă-mi, mai dă-mi!
Hei, Dev Babu...
Ce se întâmplă?
Ce-i cu tine? Ai luat vreun medicament?
Am o boală incurabilă, Chuni Babu.
- Atunci de ce ai băut, ştiind că...? - De dragul prieteniei, Chuni Babu.
Prietenie? Dar ce, mă considerai un străin? Nu mai bea, nu mai bea...
Nu eşti un străin, Chuni Babu. Eşti prietenul cel mai apropiat.
Am asimilat chiar şi metafora ta. Răsăritul vieţii...
saluturile... apoi consolarea...
şi în câteva secunde, lucrurile se schimbă atât de mult, Chuni Babu...
- Toate legăturile cu viaţa sunt retezate. - Nu, Dev Babu.
Soarele...
Cântecul, serenada, simpatia dintre prieteni.
- Dar separarea... nu... - Totul se sfârşeşte, Chuni Babu.
Nu.
Tăcere? Tăcere de moarte? Ca şi cum aş fi deja mort?
Îţi jur pe prietenia noastră...
această tăcere...
e sufocantă...
Şi ştii, Chuni Babu, avem de mers mulţi kilometri...
până ce setea mi se va potoli.
Oh, când mi se va potoli setea?
Ce s-a întâmplat cu mama?
Sânge...?
Pandua. Pasagerii pentru Manikpur, Mirzapur, Mirgaon, sunt rugaţi să coboare.
Dacă faptul de a mă servi te face fericită...
Îţi promit, că înainte de a muri voi veni la uşa ta.
Jură-mi asta, pe mine.
Am ajuns?
Călătoria abia a început. Ce-i cu tine?
Devdas... vino la mine, dragul meu.
Toate ziua hoinăreşte prin oraş cu acea Paro.
Nu mai rămâi nici o clipă în casa asta.
- Deva! Nu te las să pleci! - Dharamdas! Nu-l lăsa să plece!
Opreşte-te, Dev!
Mai repede, te rog!
A mai rămas foarte puţin timp.
Da, domnule.
Tata a spus să părăsesc acest sat. Toată lumea mi-a spus părăseşte-o pe Paro!
Paro a spus: Renunţă la băutură! Acum tu spui: Părăseşte această casă!
Într-o zi, Domnul va spune: Părăseşte această lume!
Aici e Manikpur. Te-am adus înainte să răsară soarele.
Pe cine cauţi în Manikpur?
Paro.
Pe cine...?
Sunt aici, Paro.
- Ce s-a întâmplat, Parvati? - M-a strigat cineva.
Aşa de târziu în noapte? Du-te la culcare. Te înşeli.
L-am luat de la staţia Pandua. Nu ştiu...
Ceva s-a întâmplat cu el în timpul nopţii.
N-a spus unde merge, doar că merge la Manikpur.
Ce-i cu mulţimea de afară?
Un străin a zăcut acolo toată noaptea. Probabil clipele îi sunt numărate.
Bietul suflet, probabil se întoarce la ceva ce i-a aparţinut în această viaţă.
Dumnezeu să-l odihnească!
Nu are nici o şansă să supravieţuiască, Mahendra Babu.
Îşi va da ultima suflare.
Ea se manifestă în Moarte.
Ea este forţa vieţii.
Ce s-a întâmplat, Parvati?
Aceste scrisori ne pot da nişte indicii.
Ea este Eterna Pace.
Dacă nu eşti atentă, Parvati, nu mai spune rugăciunile. Pleacă!
Probabil nu-şi poate da sufletul pentru că are o dorinţă neîmplinită.
Poliţistul l-a identificat. Este din Tal Sonapur.
- Cum îl cheamă? - Nu ştiu.
- Mahendra Babu ştie. - Te rog, vrei să-l chemi pe Mahendra?
- Am spus, cheamă-l pe Mahendra. - Da.
- Da? - Mama vrea să te vadă. Acum.
- Da, mamă? M-ai chemat? - Da, cine e bărbatul care zace afară?
Cineva din satul tău, pe nume Devdas Mukherjee.
- Cine? - Devdas Mukherjee.
- De unde ştii? - Avea două scrisori în buzunar.
- Una către Dwijdas Mukherjee. - Fratele lui mai mare.
- Şi una către Kaushalya. - Da, mama lui.
- Numele îi era tatuat pe braţ. - De la târg. A plouat.
- Un tatuaj incomplet... - Şi un colier de perle. Aşteaptă-mă aici...
Unde te duci, mamă?
Până acum cred că l-au luat de acolo.
Mamă, opreşte-te...
- Ce s-a întâmplat, mamă? - Ce se întâmplă în casa asta?
Ce-i cu strigătele astea? Ce-i, Mahendra?
Ma vrea să iasă afară! Pentru unul, Devdas!
A înnebunit, opreşte-o!
Opreşte-te, Parvati!
N-o lăsaţi să iasă în afara conacului.
Opreşte-te, mamă!
Opreşte-te! Tata îţi interzice!
Închideţi uşile!
Acolo unde îmi voi regăsi...
inocenţa pierdută...
visele pierdute...
copilăria pierdută.
Unde umbra arborilor nu mai este...
Acolo unde e casa mea?
Traducerea: Mr. John
Sincronizarea si adaptarea pentru Bluray: killyou @ Myxz.eu