Cu ochii larg închişi
Iubito, mi-ai văzut portofelul?
Nu e pe noptieră?
Suntem în întârziere.
Ştiu.
Cum arăt?
Perfect.
Cum îmi stă părul?
Superb.
Nici măcar nu te-ai uitat.
Este foarte frumos.
Întotdeauna arăţi bine.
I-ai dat lui Roz numărul de telefon şi pagerul?
Da, sunt pe frigider. Mergem?
Da.
Bun.
Sunt gata.
Care e numele bonei?
Roz.
Roz, noi plecăm.
Arătaţi superb, dnă Harford.
Mulţumesc. Helena, eşti gata de culcare?
Da, mami. Pot să stau să mă uit la Spărgătorul de nuci?
- La ce oră e? - La nouă.
- Sigur că te poţi uita. - Pot să stau până te întorci?
- Nu, scumpo. - O să fie puţin cam târziu.
Numărul de telefon e pe frigider.
Aveţi destulă mâncare.
Nu cred că o să ne întoarcem mai târziu de ora 1.
- O să ai un taxi să te ducă acasă. - Mulţumesc, dle Harford.
Să fii cuminte!
- Noapte bună, scumpo! - Ne vedem mâine dimineaţă. Pa!
- Victor, Illona! - Alice, Bill!
- Crăciun fericit! - Ce bine îmi pare să vă văd!
- Vă mulţumesc că aţi venit. - N-am fi ratat-o pentru nimic în lume.
Alice, arăţi absolut superb!
Şi nu spun asta tuturor femeilor, nu-i aşa, Illona?
Ba da.
Ştii osteopatul la care m-ai trimis?
- Să vezi ce bine servesc acum. - E cel mai bun din tot New York-ul.
Puteam să-ţi spun şi eu asta numai după nota de plată.
Intraţi, serviţi ceva de băut! Distraţi-vă!
Ne vedem peste câteva minute. Vă mulţumesc că aţi venit.
Cunoşti pe cineva?
Pe nimeni.
De ce crezi că ne invită Ziegler în fiecare an la petrecerile lui?
Asta e recompensa pentru vizitele la domiciliu.
Îl vezi pe pianist?
Am urmat împreună facultatea de medicină.
Serios?
Cântă destul de bine pentru un doctor.
Nu este doctor. A renunţat la facultate.
Doamnelor şi domnilor, sper că vă simţiţi bine.
Formaţia va lua o mică pauză, dar ne vom întoarce peste zece minute.
Mulţumesc.
Să mergem să-l salutăm.
Trebuie neapărat să mă duc la toaletă.
Du-te şi vorbeşte cu el şi ne întâlnim la bar, bine?
Bine.
Nightingale!
Nick Nightingale!
Doamne, Bill!
Bill Harford. Ce mai faci?
- Cât timp a trecut? - Nu ştiu. Zece ani?
Şi încă vreo doi.
- Ai timp să bem ceva? - Desigur.
Nu te-ai schimbat deloc.
Mulţumesc. Cred... Cum o mai duci?
Destul de bine.
Văd că ai devenit pianist.
Aşa îmi spun toţi prietenii.
Dar tu? Tot cu medicina?
Ştii cum se spune: "Doctor ai fost, doctor rămâi".
Sau, în cazul meu, "N-am fost doctor, nici n-am să devin".
N-am înţeles de ce ai renunţat.
Renunţ destul de des, e un sentiment plăcut.
Noroc.
Scuzaţi-mă! Nick, am nevoie de tine.
Vin imediat.
Am ceva de făcut. Dacă nu ne mai vedem în seara asta,
eu voi cânta două săptămâni în Village, într-un bar, "Sonata Cafe".
- Dacă ai timp, treci pe acolo. - Am să vin.
- Mi-a părut bine să te văd. - Şi mie.
Cred că e paharul meu.
Sunt absolut convins că aşa este.
Mă numesc Sandor Szavost. Sunt din Ungaria.
Eu sunt Alice Harford.
Sunt din America.
Încântat de cunoştinţă, Alice.
Ai citit Arta dragostei de Ovidiu?
Nu e cel care a rămas singur,
plângându-şi în pumni,
într-un loc cu o climă îngrozitoare?
Da, dar la început s-a distrat foarte bine.
Da, foarte bine.
Ai venit cu cineva la petrecere?
Cu soţul meu.
Ce trist!
Sunt convins că e genul de bărbat pe care nu-l deranjează dacă dansăm.
Cu ce te ocupi, Alice?
Acum,
îmi caut de lucru.
Aveam o galerie de artă în Soho,
dar a dat faliment.
Ce păcat!
Am nişte prieteni care se ocupă de artă.
Poate voi reuşi să te ajut.
Mulţumesc.
Cineva cunoscut?
Soţul...
meu.
Nu crezi că unul dintre farmecele mariajului
este că decepţiile devin un lucru necesar pentru ambele părţi?
Pot să te întreb de ce o femeie frumoasă,
care ar putea avea orice bărbat din cameră, vrea să fie căsătorită?
De ce n-ar vrea?
Este chiar atât de rău?
Este chiar foarte bine.
O cunoşti pe Nuala Windsor?
Nu. Îmi pare bine să vă cunosc pe amândouă.
Cum se scrie Nuala?
N-u-a-l-a.
Nu-ţi aduci aminte de mine, nu?
O dată te-ai purtat foarte frumos cu mine.
Doar o dată? Este o greşeală enormă.
Eram la o şedinţă foto în Rockefeller Plaza,
într-o zi cu mult vânt.
- Şi ţi-a intrat ceva în ochi. - Jumătate din Fifth Avenue.
Ai fost un gentleman perfect. Mi-ai dat batista ta,
care era şi curată.
Aşa sunt eu, câteodată.
Ştii de ce se căsătoreau femeile înainte?
De ce nu-mi spui tu?
Era singura modalitate de a-şi pierde virginitatea
şi de a face ce vor cu alţi bărbaţi.
Cu cei pe care îi doreau cu adevărat.
Fascinant!
Ştii care sunt calităţile doctorilor?
De obicei, sunt mult mai puţine decât cred oamenii.
Întotdeauna par...
foarte bine informaţi.
Sunt foarte bine informaţi despre...
o mulţime de lucruri.
Sunt convinsă că muncesc prea mult.
Gândeşte-te la câte lucruri pierd!
Probabil că ai dreptate.
Doamnelor, unde mergem, exact?
Exact?
La capătul curcubeului.
La capătul curcubeului?
Nu vrei să mergi la capătul curcubeului?
Depinde de unde anume este capătul curcubeului.
Hai să aflăm!
Scuzaţi-mă, doamnelor! Dr. Harford, îmi cer scuze că vă întrerup.
Puteţi veni cu mine? Este ceva legat de domnul Ziegler.
Bine.
Va urma?
Bill, îţi mulţumesc că ai venit.
Am avut un mic accident.
Ce s-a întâmplat?
Păi, şi-a...
Şi-a injectat droguri şi a reacţionat urât.
Ce a luat?
"Speedball" sau "bulgăre de zăpadă", nu ştiu cum se cheamă.
Este heroină cu cocaină.
Heroină cu cocaină?
Altceva?
Am băut câteva pahare, doar nişte şampanie.
De cât timp este în starea asta?
5-6 minute, ceva de genul ăsta.
Cum o cheamă?
Mandy.
Mandy, mă auzi?
Dacă mă auzi, mişcă-ţi capul!
Deci, mă auzi.
Poţi să deschizi ochii? Mandy, poţi?
Vreau să-ţi văd ochii!
Uită-te la mine!
Uită-te la mine, Mandy!
Bine.
Îmi place colecţia de artă a lui Victor. Ţie îţi place?
Da, este minunată.
Ai văzut galeria de sculpturi?
Nu.
Are o colecţie superbă de statuete din bronz din perioada Renaşterii.
Îţi place perioada asta?
Da.
O ador.
Galeria este sus.
Vrei s-o vezi?
Pot să ţi-o arăt.
Nu durează mult.
Poate...
nu chiar...
acum.
Ne-ai speriat teribil.
Îmi pare rău.
Cum te mai simţi, Mandy?
Mai bine.
Eşti foarte norocoasă.
Ştii asta?
Da, ştiu.
De data asta te vei face bine,
dar nu poţi continua aşa.
Înţelegi?
Trebuie să te duci la dezintoxicare.
Ştiu.
Victor,
cred că de aici te descurci.
Pot s-o îmbrac şi s-o scot de aici?
Nu, ar fi bine s-o mai ţii aici măcar o oră.
Încă o oră?
Am să vorbesc cu cineva s-o ducă acasă.
Noapte bună, Mandy.
Nu ştiu cum să-ţi mulţumesc.
- Mi-ai salvat pielea. - Îmi pare bine că am fost de faţă.
Bill, probabil...
Ştiu că nu trebuie să-ţi spun asta,
dar aş vrea ca tot ce s-a întâmplat să rămână între noi.
Bineînţeles.
Mulţumesc.
Cred că am băut prea multă şampanie.
Cred că ar trebui să-l găsesc pe soţul meu.
Sunt convins că se va descurca singur câteva minute.
Da,
dar eu, mă voi descurca?
Bineînţeles.
Trebuie să plec.
Nu trebuie.
Ba da, trebuie.
Alice, trebuie să te mai văd.
- Este imposibil. - De ce?
Pentru că...
sunt căsătorită.
Bună dimineaţa, Lisa.
Bună dimineaţa, doctore. Corespondenţa.
Roag-o pe Janelle să vină cu cafeaua în birou.
- Desigur. - Mulţumesc.
- Bună dimineaţa, Sarah. - Bună dimineaţa.
Te poţi îmbrăca.
Ţine peria!
Aştepţi cu nerăbdare Crăciunul?
Te doare?
Chiar acolo?
Lui tati o să-i placă.
E o alegere foarte bună.
"Înaintea mea...
când mă bag în pat."
Ar trebui să le mulţumim soţilor Ziegler pentru invitaţia la petrecere.
Am vorbit deja cu ei.
Foarte bine.
Ai chef să împachetezi celelalte cadouri?
S-o lăsăm pe mâine!
Spune-mi ceva!
Cele două fete,
de la petrecere?
Te-ai...?
Cumva,
s-a întâmplat...
să te culci cu ele?
Poftim?
Despre ce vorbeşti?
Despre cele două fete,
cărora le făceai avansuri atât de explicite.
Nu făceam avansuri nimănui.
Cine erau?
Nişte manechine.
Unde ai dispărut atâta vreme cu ele?
Stai puţin!
N-am dispărut cu nimeni.
Ziegler nu se simţea prea bine...
şi m-a chemat sus să-l consult.
Oricum, cine era tipul cu care dansai?
Un prieten al lui Ziegler.
Ce voia?
Voia să facem sex,
sus,
atunci şi acolo.
Asta e tot?
Da.
Voia doar să se culce cu soţia mea.
Exact.
Este de înţeles.
De înţeles?!
Pentru că eşti o femeie...
foarte frumoasă.
Stai puţin!
Pentru că sunt frumoasă,
toţi bărbaţii vor să vorbească cu mine...
doar ca să mă bage în pat?
Nu este chiar aşa,
dar amândoi ştim cum sunt bărbaţii.
Conform acestei teorii,
ar trebui să trag concluzia că ai vrut să te culci cu cele două manechine?
Există şi excepţii.
Ce te face o excepţie?
Sunt o excepţie pentru că...
te iubesc,
pentru că suntem căsătoriţi
şi pentru că nu te-aş minţi
şi nici nu te-aş răni vreodată.
Ai spus că
singurul motiv pentru care nu te-ai culca cu ele
este respectul pentru mine,
nu pentru că nu ţi-ai dori.
Alice, linişteşte-te!
"Iarba" te face agresivă.
Nu iarba, ci tu!
De ce nu poţi niciodată să-mi răspunzi direct?
Credeam că tocmai asta am făcut.
Nici nu ştiu de ce ne certăm.
Nu mă cert.
Încerc să-mi dau seama ce gândeşti.
Ce gândesc?!
Să presupunem că eşti cu o pacientă superbă,
dezbrăcată,
şi că îi pipăi sânii.
Vreau să ştiu...
Vreau să ştiu la ce te gândeşti când o pipăi.
Alice, sunt doctor.
Este un gest impersonal
şi ştii prea bine că întotdeauna este o asistentă de faţă.
Deci când îi pipăi sânii eşti doar un profesionist desăvârşit?
Exact. Sexul e ultimul lucru la care mă gândesc când sunt cu o pacientă.
Când se simt pipăite de tine,
crezi că pacientele tale nu au fantezii
erotice cu tine?
Te asigur că numai la sex nu se gândesc
posibilele paciente.
De ce eşti atât de sigur?
Doar şi...
pentru că se tem de ce aş putea descoperi.
Şi după ce le spui că totul este bine, ce se întâmplă?
Ce se întâmplă?!
Nu ştiu, Alice.
Apoi ce?!
Femeile nu...
gândesc aşa.
Te bazezi pe milioanele de ani de evoluţie, nu?
Bărbaţii şi-o bagă peste tot,
dar femeile vor relaţii serioase şi de lungă durată...
şi alte prostii din astea, nu?
Ai simplificat lucrurile, dar cam aşa ceva.
Dacă aţi şti voi, bărbaţii!
Nu ştiu decât că te-ai ameţit de la droguri şi vrei să te cerţi cu mine,
vrei să mă faci gelos.
Dar tu nu eşti gelos, nu?
Nu, nu sunt.
N-ai fost niciodată gelos în legătură cu mine, nu?
- Nu. - De ce?
Nu ştiu, Alice. Poate pentru că eşti soţia mea.
Poate pentru că eşti mama copilului meu
şi ştiu că nu m-ai înşela niciodată.
Eşti foarte sigur pe tine,
nu?
Nu,
sunt sigur de tine.
Ţi se pare amuzant?
La naiba!
Ai o criză?
Îţi...
Îţi aduci aminte de vara petrecută la Cape Cod?
Îţi aminteşti că într-o seară, în restaurat,
era un tânăr ofiţer,
care stătea la masă cu alţi doi bărbaţi, chiar lângă masa noastră?
Nu.
Chelnerul i-a adus un mesaj, după care a plecat.
Nu-ţi aminteşti?
Ei bine,
prima dată l-am văzut în dimineaţa respectivă, în hol.
Tocmai se cazase
şi mergea după băiatul cu bagaje...
spre lift.
S-a uitat la mine din mers. A fost doar o privire,
atât.
Dar abia...
mă mai puteam mişca.
În după-amiaza aceea,
Helena s-a dus la film cu prietena ei,
iar noi am făcut dragoste,
am făcut planuri de viitor...
şi am vorbit despre Helena.
Şi totuşi,
nici măcar o clipă...
n-am putut...
să mi-l scot din minte.
Mă gândeam că, dacă el m-ar fi vrut,
chiar şi pentru...
o noapte,
aş fi fost dispusă să renunţ la tot.
La tine,
la Helena,
la toată viaţa mea.
La tot!
A fost ciudat, pentru că...
îmi erai mai drag ca oricând.
În acel moment, dragostea mea...
era atât...
de profundă, şi de tristă.
În noaptea aceea abia am reuşit să adorm...
şi a doua zi m-am trezit speriată.
Nu ştiam dacă îmi era teamă pentru că plecase...
sau pentru că mai era încă în hotel.
Până la ora cinei...
mi-am dat seama că plecase...
şi m-am simţit...
uşurată.
Da, doctor Harford la telefon.
Când s-a întâmplat?
Nu, am adresa.
Mulţumesc.
Lou Nathason a murit.
Trebuie să mă duc acolo.
- Bună seara, Rosa. - Bună seara, domnule Harford.
- Cum se simte dra Nathason? - Nu prea bine. E în dormitor.
Mulţumesc.
Intră!
Marion...
Doctore Harford,
ce bine că ai venit!
Am venit cum am primit mesajul.
Mulţumesc.
- Îmi pare nespus de rău. - Mulţumesc.
Tatăl tău era...
un om foarte curajos.
Mulţumesc.
Cum te simţi?
Sunt puţin ameţită.
Nu cred că realizez încă.
Vrei să stai jos?
Este ireal.
Tata avusese o zi foarte bună.
Avea mintea mai limpede şi îşi amintea o mulţime de lucruri.
A mâncat
şi a spus că vrea să doarmă puţin.
Eu am stat de vorbă cu Rosa în bucătărie, cel mult o jumătate de oră,
apoi m-am dus să văd cum se simte.
Am crezut că doarme,
dar apoi mi-am dat seama că nu respira.
Din câte mi-ai spus,
sunt convins că tatăl tău a murit liniştit, în somn.
Sper.
Cred că m-am temut mai mult de cum va muri,
decât de moarte propriu-zis.
Ţi-ai anunţat rudele?
Am încercat să vorbesc cu mama mea vitregă, la Londra, dar nu era acasă.
Prietenul meu, Carl, dă nişte telefoane
şi va veni şi el aici.
Cred că l-ai cunoscut pe Carl.
Da, mi-l amintesc. Este profesor, nu?
Da, profesor de matematică.
Ne vom căsători în mai.
Ce veşti minunate! Felicitări!
Mulţumesc.
Lui Carl i s-a oferit un post la Universitatea din Michigan.
În curând o să ne mutăm acolo.
Michigan este un stat frumos. Cred că o să-ţi placă mult acolo.
O să-ţi prindă bine schimbarea.
Dumnezeule...
Te iubesc.
Te iubesc, te iubesc, te iubesc.
Nu vreau să plec cu Carl.
Marion, cred că nu-ţi dai seama...
Ba da.
Chiar dacă nu te voi vedea niciodată, vreau măcar să locuiesc lângă tine.
Marion, ascultă-mă!
Acum eşti foarte supărată şi nu cred că îţi dai seama ce spui.
Te iubesc.
De-abia ne cunoaştem.
Nu cred că am vorbit vreodată despre altceva decât despre tatăl tău.
Te iubesc.
A venit Carl.
Te rog să nu mă dispreţuieşti.
- Bună, Rosa. - Bună seara, domnule Thomas.
- Este în dormitor? - Da.
Mulţumesc.
Intră!
Iubito,
îmi pare atât de rău.
Te simţi bine?
Da.
- Bună seara, doctore. - Bună seara, Carl.
Îţi mulţumesc foarte mult că ai venit.
- Măcar atât puteam face. - Înseamnă mult pentru noi.
Mulţumesc.
Eu tocmai plecam.
Marion,
tatăl tău era foarte mândru de tine
şi ştiu că i-ai alinat suferinţa în această perioadă.
Mulţumesc.
Te conduc.
Noapte bună.
Avea un trandafir în gură
şi mi-a dansat cu el chiar în faţă,
că am numai urme pe gât.
Ce-i cu ăsta pe-aici?
- Arată ca un tablou roz. - Poponaru'!
Ai grijă pe unde mergi!
Crăciun fericit, Mary!
- Poponarule, prietenii tăi sunt acolo. - Cea mai bună bucăţică!
Vrei să explorezi "tunelul" ăsta, poponarule?
Ar fi trebuit să ai sâni! Cară-te!
Excrementele mele sunt mai mari decât tine.
Întoarce-te în San Francisco, unde ţi-e locul!
Nu te supăra, ştii cât e ceasul?
12:10.
Mergi undeva, anume?
Nu, mă plimb.
Vrei să te distrezi?
Poftim?!
Vrei să te distrezi?
Eu locuiesc chiar acolo.
Vrei să vii cu mine?
Să vin cu tine?!
Da. Este mult mai drăguţ decât aici, afară.
Aici locuieşti?
Singură?
Nu, am o colegă de apartament, dar nu e acasă.
Este în regulă.
N-o să ne deranjeze nimeni.
Haide, vino!
Vino!
Aici e.
Ce brad frumos!
Scuză deranjul. Astăzi n-a venit menajera.
Este...
intim. Este...
un apartament intim.
Merge.
Trebuie să vorbim despre bani?
Da, aşa cred.
Depinde de ce vrei să faci.
Ce vrei să faci?
Ce îmi recomanzi?
Ce îţi recomand?!
Mai bine îţi arăt, decât să-ţi descriu în cuvinte.
Lasă-te în seama mea!
Sunt în mâinile tale.
150 de dolari, cum ţi se pare?
Perfect.
Stai liniştit, nu ţin cont de timp.
Începem?
Scuză-mă!
S-a întâmplat ceva?
Nu. Eram curioasă să ştiu dacă mai stai mult.
Nu prea pot să vorbesc.
S-ar putea să mai dureze.
Ştii cam cât?
Nu, nu ştiu.
Aşteptăm încă venirea unor rude.
Eu mă duc să mă culc.
Era doamna doctor Bill?
Trebuie să pleci?
Dacă trebuie să plec?
Cred că da.
Eşti sigur?
Din păcate, da.
Vreau să-ţi plătesc, totuşi.
Cât ai spus? 150 de dolari?
Da. Nu trebuie să te deranjezi.
Nu, e în regulă.
- Serios, nu trebuie. - Dar vreau eu.
Serios?
Mulţumesc foarte mult.
Mulţumesc.
Bună seara, domnule. Vreţi să staţi la masă sau la bar?
- La masă. - Urmaţi-mă, vă rog!
- Pot să vă iau haina? - Mulţumesc.
Vă aduc ceva de băut?
- O bere. - Desigur.
Unu, doi, trei, patru.
Asta e tot pentru această seară.
La contrabas, domnul Larry McVey. La tobe, Kip Fleming.
Iar la chitară, unicul Bobby Berman.
Vom cânta aici şi-n următoarele două săptămâni, deci nu ezitaţi să mai veniţi.
Sunt Nick Nightingale. Noapte bună!
- Aţi fost grozavi. - Mulţumesc.
- Nightingale! - Bill, ai reuşit să vii.
Îmi pare rău, am ajuns la sfârşitul ultimei piese.
Nu face nimic. N-am fost prea grozavi în seara asta.
- Ce vrei să bei? - O votcă tonic, te rog.
Mulţumesc.
Ce te aduce aici, la ora asta?
- Am avut un pacient în zonă. - Locuieşti în Village?
Nu. Am un apartament în Central Park West.
Eşti căsătorit?
De nouă ani.
- Aveţi copii? - Da, o fetiţă de şapte ani.
- Tu? - Am o soţie şi patru băieţi în Seattle.
Eşti departe de casă.
Da, trebuie să merg unde am de lucru.
Mulţumesc.
- Asta e formaţia ta? - Nu, i-am angajat de aici.
- Cu cine cânţi de obicei? - Cu oricine, oriunde.
De fapt, am un alt contract, mai târzu.
Mai cânţi undeva în seara asta?
Nu încep decât la ora două.
E tot în Village?
Crede-mă, nu ştiu unde anume.
Serios?!
Ştiu că sună ridicol, dar de fiecare dată e în alt loc
şi nu mă anunţă decât cu o oră înainte.
- De fiecare dată în alt loc? - Până acum.
Care e misterul?
Eu nu fac decât să cânt la pian.
Îmi scapă ceva?
Cânt legat la ochi.
Poftim?
Cânt legat la ochi.
Îţi baţi joc de mine?
Nu. Ăsta e adevărul.
Ultima dată eşarfa nu era foarte bine strânsă.
Doamne!
Am văzut destule lucruri în viaţă,
dar n-am văzut niciodată
aşa ceva...
şi nici asemenea femei.
Scuză-mă!
Da, domnule, Nick la telefon.
Ştiu unde este.
Bine.
Vin chiar acum.
Da, domnule. Mulţumesc. La revedere.
Ce e asta?
E titlul unei opere de Beethoven, nu?
Este parola.
Parola?
Îmi pare rău, Bill,
dar trebuie să plec.
Nick, ştii că nu ai...
cum să pleci fără mine.
Bill, lasă-mă!
Ştiu deja parola.
Dă-mi adresa, atât. Mă duc singur
şi nimeni nu va face legătura dintre noi doi.
Să zicem că...
ţi-aş da adresa.
Nu vei putea intra în hainele astea.
De ce nu?
Toată lumea vine costumată şi poartă mască.
De unde vei reuşi să iei tu un costum la ora asta?
Mulţumesc. Păstrează restul!
Cine e?
Peter, sunt Bill Harford.
Îmi cer scuze că te deranjez la ora asta, dar am nevoie de ajutorul tău.
Ce vrei?
Îmi cer scuze, îl caut pe Peter Grenning,
proprietarul magazinului "Rainbow Fashions".
Cum te numeşti?
Bill Harford.
Sunt doctorul domnului Peter Grenning.
Eşti doctorul lui Grenning?
Bine.
O clipă.
Îl cauţi pe Peter Grenning?
Da.
S-a mutat la Chicago, acum mai bine de un an.
S-a mutat la Chicago?
Nu ştiam.
Dvs. sunteţi actualul proprietar al magazinului?
Da.
Înainte de toate, vreau să-mi cer scuze încă o dată
că v-am deranjat la ora asta, domnule...
Milich.
Domnule Milich. Chiar sunt doctorul Bill Harford.
Aceasta este legitimaţia mea.
Deci, eşti doctorul Harford
şi, dacă îl văd pe Peter, trebuie să-i spun că-l cauţi.
Nu. Aşteptaţi, vă rog!
Am venit aici pentru că...
am nevoie de un costum.
Sunt dispus să vă plătesc 100 de dolari peste preţul închirierii,
pentru deranj.
100 de dolari?
Nu cred.
200 de dolari?
200 de dolari peste taxa de închiriere?
Intraţi!
Nu poţi fi niciodată îndeajuns de prudent.
Vă rog!
Căutaţi un costum special?
Da. Am nevoie de un frac, o mantie cu glugă şi o mască.
O mantie cu glugă şi o mască?
Cred că se poate aranja.
Veniţi cu mine!
Grozav.
Par reale, nu?
Da, este foarte frumos.
Ce culoare vreţi să fie mantia?
Neagră, maro, roşie?
Neagră.
Sunteţi sigur că nu vreţi ceva mai colorat?
- Nu cred. - Clovni, poliţişti, piraţi?
Nu. Doar fracul, o mantie..
Cu glugă şi o mască.
Pot să vă iau haina?
- Sunteţi medic, nu? - Da.
Am probleme cu părul.
Cade mult prea repede.
În două săptămâni mi-a căzut foarte mult, mai ales de aici.
Aici!
Vedeţi?
Ce părere aveţi?
Nu este domeniul meu.
Nu puteţi să mă ajutaţi?
Nu. Trebuie să consultaţi un tricolog, un specialist.
Am lăsat lucrurile pe ultimul minut,
aşa că...
Şi eu mă grăbesc să ajung în pat.
Înţeleg.
O mantie neagră?
Aţi auzit ceva?
Ce-a fost asta?
Ce e asta?
Ce-i asta?
Ce naiba se întâmplă aici?
Milich, pot să-ţi explic tot!
Ce cauţi aici?
Te omor! Îţi jur că te omor!
N-aveţi nici un pic de decenţă?
Domnilor, n-aveţi nici un pic de decenţă?
Milich, eşti nebun? Domnişoara ne-a invitat.
Domnişoara?! Este fiica mea! N-aţi văzut că e un copil?
- Veţi răspunde în faţa poliţiei. - Poliţiei?!
Îţi promit, te omor!
Te omor! Îţi promit!
Ţine-o bine!
Milich, este ridicol. Domnişoara ne-a invitat.
N-aţi văzut că nu e întreagă la minte?
Domnule doctor, îmi pare rău de întârziere.
Domnilor, veţi avea de-a face cu poliţia.
Rămâneţi aici până mă întorc!
Milich, ce faci? Dă-ne drumul!
Din păcate, nu se poate.
Ce culoare spuneaţi?
Neagră.
Domnilor, aveţi bunul simţ şi faceţi linişte!
Nu vedeţi că încerc să-mi servesc clientul?
Scuze!
Iar tu, târfă mică, du-te la culcare! Făptură depravată!
După ce-l servesc pe domnul, mă ocup şi de tine.
V-ar trebui o mantie căptuşită cu hermină.
74,50 dolari.
Bun!
Uite 80 de dolari.
Ţi-am promis 50 de dolari peste suma de pe aparat.
Îţi dau 100 de dolari dacă mă aştepţi.
Lasă aparatul să meargă
şi, când mă întorc, îţi dau cealaltă jumătate, plus suma de pe aparat.
Cât staţi?
Nu ştiu. O oră sau poate mai mult, dar se poate să stau doar 10 minute.
Îmi las lucrurile pe bancheta din spate.
Bine?
Bine.
Bună seara, domnule.
Bună seara.
Vă pot ajuta cu ceva?
Presupun că vreţi parola, nu?
Dacă vreţi, domnule.
- Fidelio. - Mulţumesc. Vă conducem noi la castel.
Bună seara, domnule.
Bună seara.
Parola?
Fidelio.
Mulţumesc, domnule.
Nu ştiu de ce ai venit,
dar nu ai ce căuta aici.
Îmi pare rău, dar cred că... m-ai confundat.
Te rog, nu te comporta prosteşte!
Trebuie să pleci, acum!
Cine eşti?
Nu contează.
Eşti în mare pericol.
Trebuie să pleci de aici, cât mai poţi.
Vreţi să ne scuzaţi puţin?
Ţi-a plăcut?
Am văzut numai lucruri interesante.
Vrei să mergem într-un loc mai retras?
Retras?
Cred că este o idee bună.
Aici erai! Te-am căutat peste tot.
Pot să ţi-l fur pentru o clipă?
Îţi promit că-l aduc înapoi.
Nu cred că îţi dai seama ce pericol te pândeşte.
Nu-i mai poţi păcăli prea mult timp.
Trebuie să pleci, înainte să fie prea târziu.
De ce îmi spui asta?
Nu contează.
Cine eşti?
Nu vrei să ştii. Dar trebuie să pleci! Acum!
Vii cu mine?
- E imposibil. - De ce?
Pentru că mă poate costa viaţa şi pe tine la fel.
Vreau să-ţi văd chipul!
Nu! Pleacă!
Scuzaţi-mă, dle,
vă aşteaptă un taxi afară?
Da.
Şoferul este la intrare. Vrea să vă spună ceva urgent.
Vă rog, apropiaţi-vă!
Care este parola?
Fidelio.
Exact. Asta e parola
de intrare,
dar îmi puteţi spune care este parola pentru castel?
Parola pentru castel?
Îmi pare rău,
dar cred că...
am uitat-o.
Păcat.
Aici nu contează dacă aţi uitat-o
sau dacă nu aţi ştiut-o niciodată.
Vă rog să vă scoateţi masca!
Acum,
dezbrăcaţi-vă!
Să mă dezbrac?!
Scoateţi-vă hainele!
Domnilor, vă rog...
Scoateţi-vă hainele!
Sau vreţi s-o facem noi pentru dvs?
Opriţi-vă!
Daţi-i drumul!
Luaţi-mă pe mine!
Sunt dispusă să mă sacrific pentru el.
Te sacrifici pentru el?
Da.
Eşti sigură că înţelegi consecinţele pe care le vei suferi
dacă faci asta?
Prea bine.
Eşti liber!
Dar te previn,
dacă încerci să afli mai multe,
sau să povesteşti cuiva
din ce ai văzut,
vor fi consecinţe pentru tine
şi familia ta.
Ai înţeles?
Ce se va întâmpla cu femeia aceea?
Nimeni nu-i mai poate schimba soarta.
Aici, promisiunile...
nu se pot retrage.
Pleacă!
Este în regulă.
Îmi pare rău.
Îmi pare rău că te-am trezit, dar am crezut că visezi urât.
Dumnezeule,
am avut un vis oribil.
Cât e ceasul?
Patru şi ceva.
Acum ai venit?
A durat mai mult decât mă aşteptam.
Cred că eşti epuizat.
Vino aici! Întinde-te!
Ce ai visat?
Nişte lucruri ciudate.
Ce anume?
A fost atât de ciudat.
Spune-mi!
Eram într-un oraş părăsit...
şi nu mai aveam haine.
Eram dezbrăcaţi.
Eu eram îngrozită.
Îmi era ruşine.
Doamne!
Eram supărată pentru că eu credeam că este vina ta.
Tu ai plecat să cauţi nişte haine.
După ce ai plecat, totul s-a schimbat.
Mă simţeam minunat.
Apoi, eram într-o grădină superbă,
stăteam întinsă la soare.
Dintre copaci a ieşit un bărbat.
Era bărbatul din hotel, cel despre care ţi-am povestit,
ofiţerul din Marină.
Se uita fix la mine.
Apoi a început să râdă.
Doar râdea la mine.
Dar nu se termină aici,
nu-i aşa?
Spune-mi şi restul!
Este prea oribil.
E doar un vis.
Mă săruta,
apoi, am făcut dragoste.
Erau mulţi oameni în jur.
Sute de oameni.
Şi toţi făceau sex.
Apoi...
m-am culcat cu alţi bărbaţi.
Au fost atât de mulţi,
că nici nu mai ştiu câţi.
Ştiam că mă poţi vedea în braţele acestor bărbaţi,
sărutându-mă şi făcând sex cu ei.
Voiam să râd de tine,
să-ţi râd în faţă.
Am râs cât de tare am putut.
Cred că atunci m-ai trezit.
La naiba!
Vreau o ceaşcă de cafea, te rog!
Mai doriţi ceva?
Nu, mulţumesc.
Scuză-mă,
ştii cumva când se deschide barul de alături, "Sonata Cafe"?
De obicei, pe la 2-3 după-amiază.
Îl cunoşti cumva pe Nick Nightingale,
pianistul?
Nick Nightingale?
Desigur, vine pe aici.
Ai putea să mă ajuţi?
Trebuie neapărat să iau legătura cu el.
Ştii unde stă?
Nu ştiu dacă ar fi de acord să-ţi spun adresa.
E în regulă. Sunt doctor.
De fapt, sunt un foarte vechi prieten al său.
Ei bine, doctore,
va cânta şi în seara asta. Nu poţi aştepta?
Ca să fiu sincer,
este o problemă medicală.
Am primit rezultatul analizelor şi ştiu că ar vrea să afle cât mai repede.
Scuzaţi-mă!
Bună ziua. Cu ce vă pot ajuta?
Vreţi să-l sunaţi pe domnul Nightingale?
Îmi pare rău, dar domnul Nightingale a plecat deja.
A plecat?
- A lăsat o adresă? - Nu.
Când a plecat?
Dimineaţa, în jurul orei 5.
5 dimineaţa?
Cam devreme, nu?
Da, se poate spune că e devreme.
Ai observat ceva,
ştiu şi eu,
ciudat la el când a plecat?
Ciudat?!
Nu eşti poliţist, nu?
Nu, sunt un vechi prieten.
Zău?
Sunt doctor.
- Pot să-ţi spun Bill? - Desigur.
Dacă tot m-ai întrebat,
pot să spun că a fost puţin ciudată
plecarea dlui Nightingale.
Adică?
S-a întors dimineaţa, pe la 4:30,
cu doi bărbaţi...
solizi.
Erau foarte bine îmbrăcaţi şi vorbeau elevat,
dar nu erau genul de oameni cu care să te pui.
Înţelegi?
Oricum,
am observat că dl Nightingale avea o vânătaie pe obraz
şi, ca să fiu sincer, mi s-a părut că era puţin speriat.
Speriat?
Mi-a spus că vrea să elibereze camera
şi apoi a urcat cu unul dintre bărbaţi.
Celălalt bărbat a rămas aici, în hol, şi i-a plătit nota.
Când au coborât, dl Nightingale a încercat să-mi dea un plic,
dar unul dintre bărbaţi mi l-a luat
şi mi-a spus că toate mesajele şi corespondenţa
vor fi ridicate de o persoană împuternicită.
Apoi l-au urcat într-o maşină.
Ştii unde s-au dus?
N-am nici cea mai mică idee.
Îţi mulţumesc.
Cu plăcere, Bill. Pa!
Bunul doctor.
- Costumul dvs a avut succes? - Da. Mulţumesc.
Bun, bun.
Fracul, mantia, pantofii.
Cred că aţi uitat masca.
Nu este în pungă?
Nu. Poate că aţi uitat-o la petrecere.
Nu cred.
Cred că am pierdut-o. Treceţi-o pe notă!
Desigur.
Deci.
150 de dolari închirierea, 200 de dolari pentru deranj
şi 25 de dolari pentru mască.
375 de dolari.
Da, draga mea?
Vino aici!
Salută-l pe domnul doctor Harford!
Mulţumesc, dle Milich. Vă mai sunăm.
La revedere, domnilor.
- Crăciun fericit şi un an nou fericit! - Şi ţie.
Domnule doctor Harford,
chitanţa dvs.
Acum rup chitanţa de depozit,
şi vă mulţumesc că aţi închiriat de la noi.
Dle Milich, aseară...
voiaţi să chemaţi poliţia.
Lucrurile s-au schimbat. Am ajuns la o înţelegere.
Dacă bunul doctor doreşte vreodată ceva,
orice,
nu trebuie să fie neapărat un costum.
Intră!
- V-am adus cafeaua. - Mulţumesc.
Ce program am pentru după-amiază?
Doamna Acrill, la 14:30, şi doamna Cominski, la ora 16.
A intervenit ceva şi n-am să le pot consulta.
Întreabă-l pe dr Miller dacă are timp să le consulte.
- Dacă nu, programează-le în altă zi! - Desigur.
Sună te rog la garaj şi spune-le să-mi aducă maşina în faţă în jumătate de oră.
Desigur.
Renunţă la cercetări, care sunt inutile,
şi consideră această scrisoare o avertizare.
Sperăm, pentru binele dvs, că am spus destul.
M-a sunat cineva?
Doctorul Sanders şi dna Shapiro.
- Bună, scumpo. - Bună, tati.
Uite, le-am făcut bine pe toate.
Le-ai făcut bine pe toate?
Fără greş?
E foarte bine.
Ţi-e foame?
Oarecum.
Mâncăm la şapte?
Nu se poate puţin mai devreme?
Mai am nişte treabă la birou.
- Trebuie să pleci din nou? - Din păcate, da.
Tati, de Crăciun am să primesc un căţel?
O să mai vedem.
Un câine de pază?
Mai vedem.
Haide, scumpo, să terminăm tema!
Joe are 2,50 dolari,
iar Mike are 1,75 dolari.
Cu câţi dolari are Joe mai mult decât Mike?
0,75 de dolari?
Trebuie să scădem sau să adunăm?
"Cu câţi dolari are mai mult", înseamnă că trebuie să scădem.
Aşa e.
Erau mulţi oameni în jur.
Sute de oameni.
Şi toţi făceau sex.
Apoi m-am culcat cu alţi bărbaţi.
Au fost atât de mulţi,
încât nici nu mai ştiu câţi.
Păstrează restul. Crăciun fericit!
- Ce vrei? - Domino?
Nu, nu e acasă.
Se întoarce repede?
Nu.
I-am adus ceva. Pot să las pachetul la tine?
O clipă!
De la cine este?
Spune-i că e de la...
Bill.
Tu eşti Bill?
Acel Bill? Eşti doctorul care a fost aici aseară?
Da, aşa se pare.
Domino mi-a povestit cât de frumos te-ai purtat cu ea.
Serios?
Vrei să intri o clipă?
Desigur.
Eu sunt Sally.
Îmi pare bine.
Ştii când se întoarce Domino?
Nu, habar n-am.
Habar nu ai?
Ca să fiu sinceră, s-ar putea să nu se mai întoarcă.
S-ar putea să nu se mai întoarcă?
Eu...
Tu...?
Cred că ar trebui să-ţi spun ceva.
Serios?
Da, dar nu ştiu...
Nu ştii? Ce este?
Nu ştiu dacă trebuie să-ţi spun sau nu.
Ia loc, te rog!
Să stăm jos!
- Nu prea ştiu cum să-ţi spun. - Nu prea ştii...
Având în vedere că aseară ai fost cu Domino,
cred că ar fi bine să-ţi spun
că azi-dimineaţă a aflat
că este infectată cu HIV.
Cu HIV?
Îmi pare foarte rău.
Este îngrozitor.
Pot să te servesc cu ceva?
O cană de cafea?
Nu, mulţumesc.
Cred că...
ar fi mai bine să plec.
- Taxi! - Am ieşit din tură!
Un cappuccino, te rog!
Vi-l aduc la masă!
Mulţumesc.
Fostă regină a frumuseţii a fost găsită drogată într-un hotel
- Bună seara. - Bună seara.
Sunt doctor Harford.
O pacientă de-a mea, Amanda Curran, a fost internată azi-dimineaţă.
Îmi puteţi spune în ce salon este?
Desigur. Cum aţi spus că o cheamă?
Amanda Curran.
C-u-r-r-a-n?
Dra Amanda Curran?
Exact.
Îmi pare rău. Dra Curran a murit azi după-amiază.
A murit?
La 15:45.
Îmi pare rău.
Pentru că m-ar putea costa viaţa
şi pe tine la fel.
Bill Harford la telefon.
În seara asta?
Nu, e în regulă.
Spuneţi-i că vin în 20 de minute.
Intră!
Îţi mulţumesc că ai venit. Îmi pare rău că te-am chemat tocmai până aici.
- Dă-mi haina! - Oricum eram în oraş. Mulţumesc.
Vrei ceva de băut?
- Tu bei ceva? - Desigur.
Ce vrei?
Puţin whisky.
Bine.
Îl bei sec?
Te rog.
Ai dat o petrecere grozavă.
- Alice şi cu mine ne-am simţit minunat. - Asta e bine.
Mi-a părut bine să vă văd pe amândoi.
Noroc!
Jucai biliard?
Nu. Mă amuzam.
- Whisky-ul e foarte bun. - E vechi de 25 de ani.
- Îţi trimit si ţie o ladă. - Nu, te rog...
De ce nu?
Ai chef să joci biliard?
Nu, mulţumesc, dar tu poţi juca. Eu o să mă uit la tine.
Eu doar...
Ascultă...
Te-am rugat să vii pentru că
vreau să discutăm ceva.
Desigur.
Este puţin cam ciudat.
Trebuie să fiu foarte sincer cu tine.
Ce problemă ai?
Nu este o problemă medicală.
De fapt,
e ceva legat de tine.
Bill, ştiu ce s-a întâmplat aseară.
Şi ştiu tot ce s-a întâmplat de atunci.
Cred că
ţi-ai făcut câteva idei greşite despre ce s-a întâmplat.
Îmi pare rău, Victor...
Despre ce naiba vorbeşti?
Bill, te rog, fără jocuri stupide.
Am fost acolo,
la castel.
Am văzut tot ce s-a întâmplat.
Ce naiba îţi închipuiai că faci?
Nu puteam să-mi dau seama
cum ai auzit despre petrecere,
cu atât mai puţin cum ai trecut de poartă.
Apoi mi-am amintit că te-am văzut vorbind cu pianistul ăla
care a cântat la petrecerea mea, Nick nu-ştiu-cum.
Restul a venit de la sine.
N-a fost vina lui Nick.
A fost vina mea.
Bineînţeles că a fost vina lui Nick.
Dacă nu ţi-ar fi spus, nu s-ar fi întâmplat absolut nimic.
Eu l-am recomandat pe ticălosul ăla
şi m-a făcut de râs.
Victor, ce pot să spun?
N-am avut...
nici cea mai mică...
idee că eşti implicat în vreun fel.
Ştiu.
Dar mai ştiu că...
azi-dimineaţă ai fost la hotelul la care a stat Nick
şi ai vorbit cu recepţionerul.
De unde ştii?
Te-am pus sub urmărire.
Ai pus pe cineva să mă urmărească?
Îmi pare rău.
Trebuie să-mi cer scuze.
Dar a fost spre binele tău, crede-mă.
Ştiu ce ţi-a spus recepţionerul hotelului, dar ceea ce nu ţi-a spus
e că l-am urcat pe Nick într-un avion şi l-am trimis în Seattle.
Probabil că acum e acasă, cu familia
şi face dragoste cu nevastă-sa.
Recepţionerul a spus că avea o vânătaie pe faţă.
Da. Avea o vânătaie.
Dar merita mult mai mult decât o simplă vânătaie.
Bill, cred că nu îţi dai seama în ce te băgasei aseară.
Cine crezi că erau oamenii aceia?
Nu erau nişte oameni obişnuiţi.
Dacă ţi-aş spune numele lor, dar n-am să ţi le spun,
n-ai mai dormi la fel de liniştit la noapte.
A doua parolă?
M-a dat de gol?
Da, într-un final.
Nu pentru că nu ai ştiut-o,
ci pentru că nu exista o a doua parolă.
A fost bătător la ochi şi faptul că toată lumea a venit cu limuzina,
iar tu ai venit în taxi.
Când ţi-au luat haina, au găsit în buzunar chitanţa de la
magazinul de închiriat costume.
Era o femeie,
care a încercat să mă avertizeze.
Ştiu.
Ştii cine era?
Era o prostituată.
Îmi pare rău, dar,
asta era.
O prostituată.
Dacă ţi-aş spune...
că tot ce s-a întâmplat acolo,
ameninţările, avertismentul fetei,
intervenţia ei salvatoare,
ei bine, că toate acelea,
au fost o înscenare?
Că a fost un fel de farsă, o şaradă?
Fals.
Fals?
Da, fals.
De ce au făcut asta?
De ce?
Pe scurt,
ca să te sperie de moarte.
Ca să te facă să nu spui nimic despre unde-ai fost...
şi ce-ai văzut acolo.
Ai văzut articolul ăsta?
Fostă regină a frumuseţii a fost găsită drogată într-un hotel
Da, l-am citit.
I-am văzut cadavrul la morgă.
Ea este... Ea era femeia de la petrecere?
Da, ea era.
Victor, femeia de la morgă...
era cea de la petrecere?
Cred că îmi scapă ceva.
Ai spus că a fost un fals, o şaradă.
Poţi să-mi spui ce farsă
se termină cu un deces?
Bill, să lăsăm, naibii, prostiile!
În ultimele 24 de ore ai fost complet debusolat.
Vrei să-ţi spun ce fel de farsă a fost? Am să-ţi spun!
Partea cu "luaţi-mă pe mine", sacrificiul fals,
nu are nici o legătură cu moartea ei.
După ce ai plecat de la petrecere, nu i s-a întâmplat nimic deosebit.
Avea creierul în ceaţă! Asta e tot.
Când au dus-o acasă, se simţea foarte bine.
Restul e scris în ziar.
Se droga şi a luat o supradoză. N-a fost nimic ciudat.
Uşa era închisă din interior, poliţia s-a declarat mulţumită.
Pentru ea era doar o problemă de timp.
Chiar tu ai spus asta.
Ţi-o aminteşti pe tipa cu sâni mari, care leşinase în baia mea?
Nimeni nu a omorât pe nimeni.
Cineva a murit. Se întâmplă mereu.
Viaţa continuă.
Aşa se întâmplă mereu,
până la capăt.
Dar tu ştii asta, nu?
Îţi spun totul.
În curând se va trezi Helena.
I-am promis că o ducem să facem cumpărături de Crăciun.
E drăguţ.
Aş putea s-o pun pe Sabrina aici.
Este foarte drăguţ.
Este demodat.
Ce mare e!
Sper să-mi aducă şi mie Moş Crăciun aşa ceva.
Aşa speri?
Va trebui să aştepţi şi să vezi!
Alice, ce crezi că ar trebui să facem?
Ce cred eu că ar trebui să facem?
Uite, mami!
Ce cred eu? Nu ştiu.
Cred că...
ar trebui să fim recunoscători.
Recunoscători...
că am reuşit să supravieţuim acestor...
aventuri,
fie ele reale,
sau imaginare.
Eşti sigură?
Dacă sunt sigură?!
La fel de sigură ca de faptul
că realitatea unei singure nopţi,
ca să nu mai vorbim de toată viaţa,
nu poate fi întregul adevăr.
Şi nici un vis nu este...
doar vis.
Lucrul cel mai important este...
că acum suntem treji...
şi sper că vom fi aşa...
pentru mult timp.
Pentru totdeauna.
Pentru totdeauna?
Totdeauna.
Să nu folosim cuvântul ăsta.
Mă sperie.
Dar te iubesc...
şi ştii că...
e un lucru foarte important
pe care trebuie să-l facem cât mai curând.
Ce anume?
Să ne-o punem.
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania