Lasă-mă să intru. Am venit aici cu o rugăminte.
Lăsaţi-mă să vorbesc.
Încă unul?
Se va termina vreodată?
Domnul meu, care ţi-e cerinţa?
Unde-i Omodaka?
Azi trebuia să fie prezent.
Să dispun să se prezinte, stăpâne?
Nu.
E fără importanţă.
Lasă-l.
Ţineţi, stăpâne, să-l primiţi pe acest ronin?
Vom asculta ce are de spus.
Mi s-a spus că ai venit să ceri folosirea spaţiului meu pentru seppuku?
Vin din Geishu, Hiroshima, unde l-am slujit pe fostul meu stăpân, Fukushima Masanori.
Numele meu este Tsukumo Hanshiro.
După decăderea clanului, am căutat să slujesc în altă parte.
Dar căutarea mea a fost în zadar.
Cum în prezent trăim vremuri de pace durabilă,
duc o viaţă plină de greutăţi şi sărăcie.
Dar nu mai pot suporta această ruşine.
Doresc să mor ca un războinic, eviscerându-mă.
Pentru asta mă aflu în faţa voastră cu această umilă rugăminte:
permiteţi-mi să-mi împlinesc vrerea în curtea voastră.
Am cel mai înalt respect pentru atitudinea ta.
Sunt alături de tine.
Am auzit că slujitorii lui Fukushima aveau mereu grija stăpânului lor,
până să predea inamicului fortăreaţa Hiroshima.
Astfel că retragerea s-a petrecut fără conflicte.
O faptă exemplară pentru samurai.
Ai slujit clanul Fukushima.
L-ai cunoscut, printre slujitori, pe un tânăr samurai pe nume Chijiiwa Motome?
Nu-l cunosc.
Pretindea, ca şi tine, că a servit odată în clanul Fukushima.
Recolta de orez se ridica la 498.200 de koku anual.
Erau numai 572 de însoţitori cu subordonaţii lor.
Şi dacă mai ţinem cont şi de slujitorii lor nenumăraţi,
toţi, ca şi mine, a trebuit să umblăm fără rost după decădere.
Într-adevăr.
De la începutul toamnei stau în faţa porţilor mele.
Chijiiwa Motome. Un războinic samurai. Unul care nu mai are stăpân.
A venit cu aceeaşi cerinţă ca şi tine.
Vrei să-i auzi povestea?
Care i-a fost soarta?
Te rog continuă, am să ascult.
20 octombrie, anul 11 din KAN'EI (1634)
Te rog, lasă-mă să intru.
Am venit aici cu o rugăminte.
Te rog, permite-mi să vorbesc cu stăpânul tău.
A venit cineva.
L-aţi mai văzut careva? Ce vlăguit
şi slab se înfăţişează! Un samurai fără stăpân. N-are importanţă
cum îşi ia viaţa! Nu face nici cât o ceapă degerată.
Cu cât e mai mare casa în care moare un samurai, cu atât mai mare e onoarea
ce i se acordă la moarte. - Ar trebui să-l ucidem?
Nu.
Dă-i câţiva bănuţi şi alungă-l, înainte de a ne face necazuri.
Ce credeţi, Omodaka-dono?
Ţi-e frig? Ai nevoie de ceva?
Nu.
Ce vârstă are?
Nu arată mai mult de douăzeci de ani, stăpâne.
Este mai tânăr ca tine.
Neîndoielnic e tot un şiretlic pentru a cere să-şi facă seppuku.
Mă sâcâie gândul că un om
atât de nevrednic bate la uşa clanului nostru cu o astfel de propunere.
- Un vicleşug? - Întocmai, stăpâne.
A început, ca ronin sărac, prin a cere permisiunea de a intra în casa Fujishima.
A spus, "Viaţa mi-e de nesuportat. Şi vreau să mi-o curm."
Permiteţi-mi să-mi închei viaţa mizerabilă aici şi acum, pe pământul vostru.
Bătrânul samurai de la porţi a fost profund mişcat
şi a încercat să-l descurajeze în intenţia sa.
Ei l-au primit în rândul lor, iar apoi a ajuns degrabă în târg.
Drept urmare,
mulţi samurai neangajaţi cer să fie primiţi în casa marelui stăpân.
Unii s-ar angaja,
ceilalţi s-ar linişti cu câţiva bănuţi,
măcar pentru a-şi salva onoarea.
Ce demers dezonorant!
Mulţi ronini cred că vor primi nişte bănuţi dacă ameninţă
că-şi fac seppuku. Acesta-i unul dintre ei. - Omodaka.
Tu chiar crezi că acest om recurge la un şiretlic?
Da.
Cu el trebuie să dăm un exemplu.
I-ar descuraja pe mulţi de a mai bate la uşa noastră.
Este momentan în casă.
Ăsta ar fi motivul pentru care Iyi-dono îţi acordă audienţă.
Mă va întâlni personal?
Urmează-mă la baie. Acolo vei primi ţinuta cu care să i te înfăţişezi.
Da.
Veniţi şi reţineţi.
Ne aşteaptă un eveniment special.
Priviţi şi observaţi cu atenţie la ceea ce veţi asista.
Da.
Omodaka-dono.
Aste sunt săbiile sale.
Verificaţi-le atent.
Chiar cu astea doreşte să-şi facă seppuku.
Pune asta.
Mulţumesc.
Când eşti pregătit, ieşim.
Numai puţin!
Este vreo problemă?
- Îl întâlnesc pe Iyi-dono în haine funerare? - Iyi-dono?
A părăsit degrabă casa pentru o problemă urgentă.
Dorinţa ta i-a fost prezentată.
Este întru totul convins că nu vei fi descurajat în decizia ta onorabilă.
Pentru asta ne-a cerut
să facem toate pregătirile cerute spre a-ţi împlini dorinţa.
Vă implor.
Îngăduiţi-mi!
Care-i problema? Eşti gata?
Totul este pregătit.
Îţi poţi face seppuku. Aşa cum ai cerut.
Cum îţi pare?
Ce crezi?
Ce s-a mai întâmplat?
Mă numesc Saito Kageyo.
Un subaltern al lui Iyi-dono.
Acest clan este mult respectat pentru vitejia arătată în luptă.
Doar câţiva îşi mai amintesc azi de marile bătălii de la Sekigahara şi Osaka.
Mulţi dintre cei prezenţi aici sunt samurai.
Dar niciunul n-a luptat pentru propria sa viaţă.
N-au experienţa luptelor.
Ţara este paşnică.
În asemenea vremuri paşnice,
sunt mişcat de cererea ta
de a-ţi face seppuku pe pământul nostru, ca o mare onoare pentru clanul nostru.
Aceşti tineri să fie martori
la moartea unică a unui samurai
prin seppuku.
L-am desemnat pe Omodaka Hikukoro ca secund al tău.
Matsusaki Hayatonosho a fost numit ca observator.
Aici este asistentul tău, Kawabe Umanosuke.
Te întreb: eşti pregătit?
Permiteţi-mi o altă cerere.
Ce să fie?
Vă rog, daţi-mi o zi.
Numai o zi.
Mă voi întoarce, aveţi cuvântul meu. - Lasă-l!
- Ce scâncet jalnic! - Doar o zi!
Mă voi întoarce, aveţi cuvântul meu.
Sau numai câteva ore.
Vă implor. - Scuteşte-ne de probleme.
Această casă nu va tolera şiretlicul simulării unui seppuku.
Nu sunt simulant.
Vă jur, îmi voi face seppuku.
Vă implor!
- Numai o zi! - Cum consideri asta?
Stai.
Asta nu-i aşa de simplu.
Ne-am mobilizat toate resursele care să garanteze împlinirea cererii tale.
Şi ne-am ţinut cuvântul.
Tu ai venit la noi cu această cerere.
Ca şi alte clanuri, casa noastră ţine cu stricteţe la regulile sale.
Un războinic nu se răzgândeşte niciodată.
Niciodată.
Ai înţeles la ce mă refer?
Sau poate că nu?
Sugerez
să-ţi foloseşti sabia ta pentru asta.
O wakizashi impresionantă.
Ia-o pe a mea.
- Stai! - Nu risca!
Vă implor.
Daţi-mi trei ryo.
Îmi trebuie un doctor pentru soţia mea bolnavă şi copil.
Cum de cutezi să ceri bani?
Fie-vă milă. Numai trei ryo.
Şi aşa am aflat adevărata ta cerere.
Ce ruşinos.
Ca războinic al clanului Fukushima, eu,
Chijiwa Motome,
îmi fac hara-kiri şi părăsesc această lume.
Înfige şi trage.
Fă ce spun.
Omodaka.
Secundule.
Trage împrejur, laşule.
- Fă-o! - Trage!
Încă, hai.
Hai, trage!
Tristă poveste mi-ai spus.
Tristă?
Şi?
Te-ai răzgândit?
Tu chiar crezi
că nimeni nu va afla? Dispari, hai.
Nu-mi doresc nicidecum aşa ceva.
Un războinic nu se răzgândeşte niciodată.
Din contra. Voi fi onorat
să-mi fac seppuku.
Aşa să fie.
Ar trebui să ştii ce faci.
Trebuie un costum nou. - Nu!
Ceea ce port acum e de ajuns pentru ultimele zile ale unui ronin sărac.
O vorbă:
Mi-aţi acordat un mare respect.
Şi nu ştiu cum v-aş putea arăta recunoştinţa mea pentru această onoare.
Permiteţi-mi să-mi exprim ultima dorinţă.
Ţi-o acord. Vorbeşte.
Profunda mea recunoştinţă.
L-aş vrea ca secund
pe Omodaka Hikokuro. Asta-i tot.
Omodaka?
Reputaţia sa îl precede.
Este considerat unul dintre cei mai viteji slujitori ai casei Iyi.
Într-adevăr.
E indispensabil.
Hikokuro!
Spune-mi, unde e?
Nu l-am văzut. E plecat.
L-ai auzit. Omodaka lipseşte azi.
Ono îţi va fi secund. Şi el are abilităţi remarcabile.
Nu. Ultima dorinţă nu-mi va fi refuzată.
Nu.
Aduceţi-l.
Vă mulţumesc.
- Nu s-a întors aseară? - Da .
Du-te şi caută-l.
Sper că-şi poate justifica lipsa. Altfel, va suporta consecinţe grele.
Da.
- Spune, lipsesc mai mulţi samurai? - Da.
Şi mi se spune abia acum?
Şi?
Unde-i Omodaka-dono?
Dacă nu-i, nu-i.
În cazul că Omodaka-dono lipseşte,
cer în schimb pe Matsusaki Hayato
sau Kawabe Umanosuke ca secund.
Amândoi sunt indisponibili. Oamenii mei îi caută.
E posibil?
Nu înţeleg.
Nu s-a mai întâmplat. Niciunul nu s-a întors aseară.
Tertip!
Ce ai să faci?
Staţi.
Vă implor. Vă rog, domoliţi-vă.
Aş vrea să vă spun ceva.
Ceva ce trebuie să ştiţi. Aşa-i, aplecaţi-vă urechea.
Apoi mă puteţi tăia în bucăţi, dacă doriţi.
Înapoi!
Spune.
Voi spune.
Chijiiwa Motome, care a venit acum două luni, e printre cunoscuţii mei.
De fapt, am stat aproape, ca noi doi acum.
Chijiwa Motome
a fost printre cunoscuţii mei.
Iunie, anul trei din GENNA (1617)
Tată?
Trebuie să mă-ntorc la castel.
Tată...
Miho.
Nu te teme. Ai să m-aştepţi aici singur?
Scurtă pauză! Odihnă!
Chijiiwa-dono.
Cât te mai întinzi cu reparaţiile? Zidul de-afară poate aştepta.
Mai important e că înăuntru e terminat.
Sunt de acord,
dar fără permisiunea Şogunatului, din păcate, sunt legat de mâini.
Deja am susţinut asta la Şogunat acum şase luni.
Ai răbdare. Până atunci, continuă cu ce faci.
Pentru câteva reparaţii
Şogunul n-ar aloca nimic.
Şi ce dacă? Nu ne pute asuma un asemenea risc.
Dacă încălcăm codul bushido, clanul nostru va fi dizolvat.
Asta nu se va-ntâmpla. Începem măcar munca la cetate.
Nu. Trebuie să aşteptăm permisul.
Noi ştim asta!
Datoria noastră e să păzim cetatea. - Dar...
La muncă! - Da!
Chijiiwa-dono. Ce e, spune!
N-ar trebui să fii în pat?
E o crimă să stai în pat într-o zi aşa frumoasă.
Bun venit.
Uriaş pepene!
Comparată cu sabia ta, a mea e o bucată de oţel.
De unde ai o asemenea comoară?
E un dar de la stăpân.
El mi-a dăruit-o după bătălia de la Sekigahara.
O întrebare.
Sunt puţin îngrijorat.
Şogunul nu ne-a acordat încă permisul să reparăm castelul.
E foarte suspect.
Ar putea fi o conspiraţie?
Ca să distrugă clanurile ce i-au fost duşmane?
Ne-am aliat cu el destul de târziu. - Hanshiro.
Te rog, nu mai spune aşa ceva.
Sigur, ar putea fi ceva adevărat.
Dar ce folos dacă ne îngrijorăm de aşa ceva?
Bucură-te de plăceri alese în viaţă,
Jinnai-dono.
Arată tot mai mult ca regretata ta soţie.
Recunosc. Ea e mai importantă pentru tine decât propria-ţi viaţă.
Dacă te gândeşti că nu putem face nimic altceva în viaţă în afara câmpului de luptă,
şi că amândoi ne-am pierdut soţiile,
n-am greşit aducând pe lume copiii, nu-i aşa?
Motome a devenit un flăcău falnic.
Numai că, spre deosebire de mine, preferă să citească şi să scrie.
"Lucrările la fortăreaţă, începute fără permisiunea mea,
le consider un delict în contra
codului samurailor şi, prin urmare, le consider nelegitime.
Din aceste considerente ordon drastice pedepse, azi, iunie, anul 5 din GENNA (1619),
construcţia sus menţionată să fie ştearsă de la faţa locului
şi întreaga fortăreaţă, până la cetate, distrusă imediat.
Nerespectarea instrucţiunilor mele clare şi o atare insubordonare
sunt o provocare inadmisibilă, o insultă de neiertat pentru persoana mea,
şi vor aduce grave consecinţe.
Fiecare dintre voi trebuie să elibereze postul
şi să ia drumul spre Tsugaru.
E un ordin căruia trebuie să vă supuneţi cu toţii. Şogun, Edo."
Nu sunt vrednic să răspund de construcţie.
Trebuia să merg la şogun să-mi fac seppuku.
Aşa, distrugerea cetăţii şi decăderea clanului puteau fi prevenite.
Şogunul promovează şi dispune de oameni după cum îi place.
Nu o dată consilierii lui l-au contrazis.
Ce ruşine.
Nu-nchide ochii.
Hanshiro...
Fii încredinţat.
Dacă va fi mai rău, mă voi îngriji de fiul tău.
Ca şi cum ar fi al meu.
Hanshiro.
Să mă ierţi.
Nu spune asta...
Deschide uşa.
Să văd fortăreaţa.
Ce frumoasă, impunătoare...
Aşa e.
EDO, Iunie, anul 6 din GENNA (1620)
E ca studiatul. Sau lupta cu sabia. Când la una
trudeşti zilnic, succesul ţi-e asigurat.
Voi să nu vă faceţi griji.
Tu nu mănânci?
Trebuie să ies o vreme.
Atunci te aşteptăm.
Nu, haide. Mă văd cu un cunoscut.
Haideţi, cât mai e caldă. Cine ştie? Poate că mâncarea e bună doar caldă.
- Îţi mulţumesc pentru masă. - Îţi mulţumesc pentru masă.
Azi n-avem noroc.
Speram să luăm măcar un crap.
Crapii sunt buni pentru cei slabi, scrie-n carte.
Şi mai ales pentru fete slabe.
Lasă-l! Ia coşul!
Iute!
Frigem crapul şi-i dăm lui Miho-dono!
Da.
Ce casă mare.
Aparţine stăpânului Iyi. Ne-am aliat cu el
înaintea bătăliei de la Sekigahara. Şi împreună am făcut inamicul să dea înapoi.
Odată voi sluji într-o casă ca asta, şi atunci
voi putea răsplăti bunătatea arătată de Miho-dono şi Tsugumo-dono.
Mai, anul 7 din KAN'EI (1630)
Trebuie să se-nsoare cu Miho. Altfel, niciodată
nu va avea de muncă. Bun venit, copilă. - Ziua bună.
Ai perfectă dreptate.
A venit din nou. Administratorul casei de comerţ Koshuya.
E a cincea oară?
Dar cel mai probabil răspunsul e "nu".
Trebuie să te măriţi odată, Miho-sama. Asta va fi foarte avantajos pentru tatăl tău.
Noi, oameni simpli, nu înţelegem mare lucru.
Cu samuraii e totul complicat. Chiar aşa.
Iertare.
M-am întors, tată.
Tată!
Azi am făcut mai mult decât mă aşteptam.
Ai adus atâtea de făcut. Nu-ntrece măsura.
Tată.
Nu te nelinişti de nimic.
Tată.
Tort de orez.
Vrei o bucată?
Ia şi mănâncă tu întâi, tată. Eu o mănânc după.
O delicatesă n-are gust mâncând-o singur.
Mulţumim, domnule. Cu bine, domnule.
Ca să spun adevărul,
eram îngrijorat cu acoperişul subţire
şi nu ştiam ce să fac. - Sunt foarte onorat de vizita voastră.
Ah, dar de ce.
Nu te-am văzut de atâta vreme, Motome-dono.
Îţi sunt profund îndatorat
să folosesc coliba pentru asta. - Eu îţi mulţumesc
pentru atâta bunătate arătată. - Da, da...
E numai a ta. Am mâncat deja una cu tata.
O delicatesă îşi pierde gustul mâncând-o singur.
Ce e? Ce e aşa amuzant?
Am să torn apă fierbinte.
Unchiule.
Ce te-a adus?
Mulţumesc.
De când aduni pisici rătăcite?
Ceva te îngrijorează, unchiule.
Te-ai gândit să te-nsori cu Miho?
Miho.
E cu putinţă?
Nu am de muncă.
Încă nu-i cu putinţă s-o iau de soţie.
Sentimentele contează. Ce simţi tu pentru Miho?
Voi...
S-o apăr pe Miho-dono, voi renunţa la viaţa mea.
- Ai putea? - Da!
Ai cuvântul meu.
Motome, vorbele tale îţi fac cinste.
Contează numai ce-ţi spune inima. Înţelegi? Asta contează.
Tată!
Dă-mi-l mie. Ţi-e tot mai greu. Miho, mâncarea-i gata.
Vin.
Recunoştinţa noastră, tată, că ne-ai adus peştele ăsta minunat.
N-are importanţă. Iertare dacă nu-i prea mare. - E uriaş!
Nu exagera.
Mulţumesc, tată. Nu ştim cum l-am fi dobândit.
Ce să nu ştii? Totul pentru nepotul meu. Nu te formaliza aşa.
Aşa, Kingo, uite că mănânci prima masă ca lumea.
Şi acu' deschide gura!
Ia.
Gura!
Ce zici de peşte, Kingo?
Nu-i de tine? Gustă.
Kingo!
Acuma să mâncăm.
Da.
- Îţi mulţumim. - Îţi mulţumim.
Mai târziu.
Trebuie să plec. Ajut unei cunoştinţe într-un templu şcoală.
Du-te. Şi ai grijă de tine.
Nu sta prea mult acolo.
Ce se-ntâmplă?
De mică ai tot fost bolnăvicioasă. Sper că nu se-nrăutăţeşte.
Îngrijeşte-te.
Tată.
Nu te-ngrijora, sunt bine şi sănătoasă, ca peştele-n apă.
Miho.
Nu mai încerca să mă duci. Dacă ai nevoie de ajutor, să ştiu.
Înţeles?
Da.
- E extorcare de fonduri. - Da.
Asta chiar din casă!
Oribil, ai dreptate. Nu se face.
Tsugumo-sama.
Ce e?
Nu că nu te respect.
Dar poate-l cunoşti pe samuraiul care stă acolo?
E tânăr? Se pare că a simulat un seppuku.
Simulat seppuku?
Aşa e, se poartă. N-ai auzit nimic?
Nu.
La oamenii simpli nu se-ntâmpla nici în vise.
Asta-i viaţa!
Un samurai cere să fie primit în casa unui stăpân,
cerând adăpost să-şi facă harakiri. Chiar dacă nici nu se gândea!
Să-nduioşeze.
Şmecheria e să-l oblige pe stăpân la un compromis.
Miho.
Bun venit acasă.
Ce e?
Nimic.
Pisica e aici.
A venit acasă după mult timp.
Văd.
A venit să moară.
Stă tot acolo. Parcă doarme.
Du-te. O fac eu.
Miho!
Sunt bine.
Poţi plăti ceva mai mult?
Nu face mai mult.
Nu ca ce ai pe centură. Bucuros cumpăr asemenea săbii.
Îndrăzneşti?
Nu prea e nimic de făcut.
Stai.
Uite trei, mulţumesc.
Ouă proaspete!
Ouă! Ouă proaspete!
- Prinde-mă! - Te prind!
Să mă ierţi.
Nu te scuza, stai.
Nu trebuia.
Nu te-ngrijora. Ia-ţi doctoriile.
Şi mănâncă ceva. Te va face bine.
Culcă-te.
Îţi aduc un doctor, te va-nsănătoşi din nou.
Doctor? Sigur nu ne putem permite.
Te-am împovărat, să mă ierţi.
E datoria bărbatului să-şi îngrijească soaţa şi copilul.
Mă-nţelegi?
Noi doi suntem jumătăţile unui tot.
Nu-ţi face griji degeaba.
Totul va fi bine.
Încearcă să dormi.
AMANET
Mulţumesc.
Face 50 de moni.
Mă simt mult mai bine azi.
Ar trebui s-o iei uşor.
Tată.
Cum ţi-aş putea mulţumi?
Nu trebuie să-mi mulţumeşti, Miho. Înţeles? Dormi puţin.
Ai grijă de tine, tată. Trăim dacă şi tu trăieşti.
Nu te-ngriji de mine.
Te rog să mă ierţi că-ţi aduc atâtea necazuri.
Tată.
Motome.
Să mă ierţi.
Pentru ce?
Ce tot spui, tată? - Motome.
Iartă-mă.
Nu fac nimic.
Miho va fi mai bine, sunt convins.
Da.
Aşa-i, e drept, Motome.
Voi face ce-mi stă-n puteri.
Febra nu scade de trei zile.
Arde, trebuie s-aducem un doctor.
Am fost deja la el, dar cere trei ryo în avans.
Trei ryo?
Trei ryo.
Motome.
Cum s-avem pe mână atâţia bani?
Tată.
Vrei să stai şi să ai grijă de Miho şi Kingo în locul meu?
Lasă totul pe mine.
Ce-ai de gând?
Te asigur că mă-ntorc astă seară.
Grăbeşte-te, nu putem pierde vremea.
Da.
Kingo.
Ia uite.
Kingo.
Să nu te laşi.
Miho!
Kingo.
Ţi-e foame? Hai!
Kingo.
Bea.
Kingo.
De ce nu bei? - Miho.
- Kingo. - Opreşte-te.
Lasă-l.
Miho.
Stai, Miho!
Laptele de la sân îi e dăunător acum. Lasă-l jos.
Miho!
Pune-l jos!
Ce-i ia lui Motome atâta? Trebuia să fie înapoi.
Eşti bine?
Kingo.
Stai.
Soarbe.
Soarbe... Kingo!
Eşti fiu de samurai. Bea!
Hai.
Te implor...
Bea puţin.
Miho?
Miho...
Hai.
Miho.
Culcă-te.
De ce nu-i Motome încă?
Kingo!
Ţine-te! Kingo. Crapă ochii! Kingo. Haide, trezeşte-te! ! Kingo, trezeşte-te!
Kingo!
- Kingo! - Kingo!
Kingo!
Întinde-l.
Auzi, Kingo? Crapă ochii! Sus!
Deschide ochii, Kingo. - Kingo!
Kingo!
Sus, te rog. Deschide ochii. Te rog!
Kingo!
Opreşte-te!
Iartă-mă... nu l-am rănit.
Iertare.
Iartă-mă.
Tată.
E vina mea.
Iartă-mă, tată! - Nu-i vina ta!
- Iartă-mă, tată. - Miho! Nu-i vina ta...
- Iartă-mă, tată. - Nimeni nu te-acuză!
- Iartă-mă, tată. - Nimeni!
Nimeni nu te-acuză!
E Motome?
S-a-ntors.
Este domiciliul lui Chijiiwa Motome-dono?
Iertare, domnule, suntem slujitorii casei Iyi.
Chijiiwa-dono ne-a cerut dimineaţă permisiunea de a ne trece pragul pentru a-şi face seppuku.
I-am acordat curtea noastră interioară.
Seppuku?
Primiţi asta drept condoleanţe.
Plecăm, ne-am făcut treaba.
Stai.
Staţi!
Staţi, vă rog, staţi!
Spuneţi-mi iute cum a murit Motome!
- Şi-a făcut seppuku. - Nu ar face asta!
Datoria noastră e
să vă predăm cadavrul. - Nu cred nimic!
Spune-mi adevărul!
Spune-mi ce s-a întâmplat! - A ales casa noastră
care nu tolerează simularea unui seppuku.
Simulare?
Stai! Aşteaptă!
Stai!
Întâi am crezut că superiorii noştri îi interzic.
Spune-mi tot, vreau să ştiu cum a murit Motome.
Iertare, nu ştiu.
Spune!
Ia, papă...
E delicios...
Motome şi-a amanetat sabia
pentru a salva vieţile alor lui.
Sabia mi-e cel mai venerat obiect.
N-aş da-o nimănui.
Viaţa unui samurai depinde cu totul
de schimbările imprevizibile ale destinului.
Ce-i aduce faima sau căderea.
Ăsta-i mersul.
Motome putea fi unul dintre voi.
Şi unul dintre voi putea suferi soarta lui atât de tragică.
Dar dacă Motome este într-o situaţie atât de dificilă,
şi fiind, fără dubiu, culpabil şi de neiertat să simuleze seppuku
în scopul unui profit,
cererea de a-şi face hara-kiri
cu o sabie de bambus e o batjocură,
câtă vreme casa voastră e lăudată că găzduieşte sinuciderea rituală.
Niciunul nu înţelegeţi cât curaj cere să-ţi înfigi în carne sabia de bambus,
cu scopul de a atenţiona că agonia îl distruge pe el şi familia lui.
Sunt alături de durerea ta.
Nu-l putem descuraja.
În ciuda oricărei opoziţii a insistat să-şi facă hara-kiri.
Prin urmare, i-am oferit curtea noastră interioară.
A fost greşeala lui să creadă că nu-şi va împlini cuvântul până la capăt.
Un luptător trebuie să se omoare
odată ce s-a pronunţat.
Potrivit protocolului.
Dar n-avem nicio simpatie pentru omul
care, în disperarea lui, se coboară într-atât
şi cerşeşte milă pentru soţia şi copilul bolnav.
Aţi fost atât de indiferenţi la soarta acestui om?
Niciunul dintre luptătorii prezenţi aici
nu are suficientă compasiune
să se pună el în poziţia lui Motome?
Situaţia voastră de angajaţi ai casei stăpânului va orbit întratât pe toţi?
I-am acordat tot ce merită un luptător.
Vorbiţi de compasiune? El nu va fi descurajat.
E un luptător altceva decât un om, căruia-i curge sânge în vene?
Tsugumo-dono.
Suntem obligaţi să dăm o lecţie, să-i descurajăm pe alţii. Şi el a fost nefericitul.
Orice om are onoarea sa. Şi un om fără onoare e un nimeni.
Când îi lipseşte inima şi curajul de a-şi păstra onoarea, şi-a pierdut calitatea de om.
Da, aşa e.
Toţi războinicii au inima aşa.
Susţii că niciunul dintre ei nu se teme de moarte?
Doar fiind samurai posedă onoare?
Şi şi-ar sacrifica viaţa pentru a-şi păstra onoarea?
Aşa cum spui.
Tsugumo-dono.
Nu mai este nimic de spus.
Nu le-am dat de urmă celor trei,
au părăsit cazarma aseară. Nu-i nici urmă de ei.
- Zici că i-ai căutat? - Da.
- Du-te şi mai caută. - Da.
Ce e cu oamenii mei?
Ia-ţi-i.
Nu mai contează pentru mine.
Mai e ceva. Ceva ce a-ţi dori să aveţi.
Moţul lui Matsusaki Hayatonosho.
Moţul lui Kawabe Umanosuke.
Şi moţul lui Omodaka Hikokuro.
Înapoiaţi-le, dacă doriţi,
oamenilor care lipsesc.
Fără moţ, cei trei luptători ai voştri,
se tem să mai iasă, ca oamenii să nu-i vadă.
Capul le e intact. Dar şi-au pierdut obrazul.
Cine eşti?
Cine eşti? Spune-ţi numele!
Chijiiwa Motome. Înseamnă ceva pentru tine?
Sunt ruşinaţi, căci vieţile
le-au fost luate odată cu moţurile.
De atunci se ascund de lume şi nu cutează să iasă din găuri.
Vorbeai de onoare. Ce e onoarea samuraiului?
După cum vezi, onoarea de care vorbeai e nimic pentru ei! Doar o farsă!
Onoarea ta e o farsă!
Ucideţi-l.
Oricine vorbeşte de onoare, să ştie
că nu e ceva cu care un samurai să se împăuneze. - Tăcere!
Ţi-ai pierdut mintea?
Chiar crezi că mi-am pierdut mintea?
Am trăit numai
aşteptând primăverile.
Nemernic!
Tată!
Intraţi!
I-am găsit!
Am pus totul la punct.
Aşa cum aţi ordonat.
A fost lustruită?
Da.
Armura roşie
este mândria nobilei noastre case.