www.subtitrari-noi.ro
Traducerea: Kprice/Avocatul31 Subtitrări-Noi Team
Ia loc.
Mulţumesc.
Cum a fost noaptea?
Bună. A ta cum a fost?
Bună.
E grozav.
Începi tura la 8.30?
- Nu mănânci? - Am mâncat deja.
Te simţi bine?
Vii cu mine la Cindy şi Bill în acest weekend?
Sigur. La ce oră?
Pentru petrecerea bebeluşului?
Bine.
Nu vreau să merg la Cindy şi Bill.
Nu vrei?
Vreau ca Cindy şi Bill să vină aici.
Cindy şi Bill sunt bineveniţi aici oricând doresc.
Henry.
Nu crezi c-ar fi momentul?
Vorbeşti despre copii.
Bineînţeles.
- Bine. - "Bine", adică vrei copii?
Ador copiii.
Henry, mă mai iubeşti?
Sigur că da.
Ştiu că mă iubeai.
Ce s-a întâmplat?
Henry Torne.
Eddie Vibes.
Ce mai faci?
Sunt bine. Ce se întâmplă?
Avem un om la pământ.
Mă-ntrebam dacă ai putea veni o clipă.
Joe! Joe. Haide.
- Ai febră. - Îmi pare rău.
Vino cu mine. Du-te direct în spate.
- Chiar în spatele bucătăriei. - Îmi pare rău.
- Sosurile blestemate de la Pinwheels. - Da?
Deci... avem o dilemă, Henry.
Avem un meci important în jumătate de oră,
iar amicul de acolo e jucătorul principal.
Însă, după cum vezi, nu prea e pregătit de meci.
Ce spui?
Ai chef să te joci c-o mingiuţă?
E noiembrie.
Da. Au păstrat terenul în formă.
Doamne. Bine. Bine.
Ce spui?
Henry!
Unde se joacă meciul?
În apropiere de Kaisertown, cam la 15 minute distanţă.
Îţi mulţumesc că şofezi, Torne.
Cu plăcere.
Opreşte acolo.
Opreşte şi ia nişte bani de bere de la bancomat.
Bun.
Aşteaptă-ne, revenim imediat.
Lasă motorul pornit, bine?
- O cafeluţă, Frank. - Mulţumesc. Mulţumesc.
- Cu bine, Pierre. - Pe mâine, Frank.
Hei, tu! Nu mişca!
Nu mişca!
Ştim că n-a fost afacerea ta, Torne.
Acei oameni nu sunt prietenii tăi. De ce le iei apărarea?
Ai soţie, serviciu... Nu-ţi pasă?
E vorba de 3 sau 7 ani, Henry.
Nu trebuie decât să spui ceva.
Instanţa îl condamnă pe Henry Torne la trei ani de închisoare
pentru infracţiunea de jaf armat de gradul I.
Salut. Scuză-mă.
Eu sunt Max.
- Henry. - Henry, bun.
De ce eşti aici?
- Ce? - De ce eşti aici?
Spargerea unei bănci.
Frumos. Curat, simplu. Îmi place.
- N-am făcut-o. - Nu, sigur că nu.
Au greşit persoana.
Tu de ce eşti aici?
Soarta.
Doar...
Pune-o oriunde. Nu contează.
N-ai prea multe opţiuni.
Hai, grăbeşte-te. E micul dejun.
Vino. Lunea se dau chifle moi.
La ce te gândeşti?
- La nimic. - Nu se poate să te gândeşti la nimic.
Lasă-mă să ghicesc. Te gândeşti la cum naiba ai ajuns aici.
Cum crezi c-am ajuns cu toţii aici?
Nu ştiu.
Am comis infracţiuni, Henry.
Dar le-am comis greşit.
Asta a fost greşeala. Nu ne-am valorificat potenţialul.
Îl vezi pe tipul din mijloc?
Nu te uita fix la el.
Îl cheamă Hector. Voia să devină doctor.
Mulţumesc. Putea fi un doctor bun.
Bun sau rău, nu ştiu.
Însă a ales să nu-şi valorifice potenţialul. Uită-te la el acum.
Mă refer la alegeri greşite.
Îţi recomand cartofii aceştia. Sunt extraordinari.
Dă-i câţiva în plus, te rog, Charlie. Mulţumesc.
Vezi tu? Adevărata infracţiune e să nu te dedici visului tău.
Care e visul tău până la urmă?
- Ce anume? - Visul tău.
Nu sunt sigur c-am avut vreodată unul.
N-ai avut niciodată un vis? Ce fel de viaţă e asta?
Nu ştiu. Una destul de bună.
Nu vreau să te jignesc, Henry, dar eşti la închisoare.
Mănânci şi restul chiflei?
- Nu. - Mulţumesc.
DUPĂ 6 LUNI
- Bună. - Bună.
Ce faci?
Bine.
Tu ce faci?
Bine.
Eşti foarte frumoasă.
Henry...
Voiam să discut ceva cu tine.
Bine.
M-am îndrăgostit.
Pur şi simplu s-a întâmplat.
Îmi pare foarte rău.
- Nu-i nimic. - Nu eşti supărat?
Nu.
Vreau să fii fericită.
DUPĂ UN AN
Max, când ai următoarea audienţă?
În noiembrie.
Arată-ne ce-ai făcut data trecută pentru consiliu.
Lucrez. Încetează.
- Ce? O dată. - Hai, arată-ne.
- Arată-ne! - Lăsaţi-mă în pace, bine?
- O dată, hai. - Haide!
Cicălitorilor. Bine.
Ultima dată stăteam acolo,
iar şeful consiliului vine şi mă întreabă:
"Max, ce vei face pentru noi de data asta dacă te eliberăm?"
Aveam un tic nervos
şi le-am spus...
"Păi..."
"O să-ţi sparg casa,"
"o să-ţi omor câinele şi-o să incendiez locuinţa."
"Apoi o să dansez prin grădina ta"
"dezbrăcat ca un vârcolac nebun,"
"şi-o să muşc şi ciopârţesc"
"şi-o să smulg limba fiecărei vietăţi."
"Apoi mă voi lansa spre cer,"
"spre infinitul cer, în flăcări,"
"ca cel mai întunecat înger al Domnului."
"Şi-o să explodez într-o afurisită de minge de foc ceresc."
"Bum."
"Bum. Vreţi să vedeţi, băieţi?"
"Abia aşteptăm. Bum!"
Ce? Ce?
M-ai speriat îngrozitor, recunosc.
Credeţi-mă, n-o să plec nicăieri, slavă Domnului.
Când ai următoarea audienţă?
- Luna viitoare. - Vei face mişto ca amicul tău de celulă?
- Nu. - Nu-ţi place aici?
Toţi ştiu că Henry e nevinovat.
Consiliului nu-i place când negi un delict.
- N-am comis eu delictul. - Dar ai fost condamnat.
Puteai să-l comiţi.
Îmi cam place asta. E nostim. Ştiţi la ce mă refer?
Dacă tot ai fost condamnat, puteai să fii şi vinovat. E drăguţ.
Şi tu eşti drăguţ, puştiule. Ridică-te, am terminat.
- Pleacă de aici. - Mulţumesc, Max.
Nu mi-ai spus care era visul tău, Max.
Ce?
Nu mi-ai spus care era visul tău.
- Îl trăiesc. - Serios?
Da. Vreau să spun că-i uşor să trăieşti aici.
N-am nimic de demonstrat.
Nu trebuie decât să apari,
dar chiar şi asta o fac ei pentru tine.
Deci e plăcut. E bine. Da.
Locul acesta este oribil, Max.
Asta mă face să mă întreb... De ce nu vorbeşti?
- Când? - Atunci, oricând ai avut ocazia.
De ce?
Am simţit c-ar putea fi scăparea mea.
A fost?
Da.
- Prostii. - Ce vrei să spui?
Spun că-s prostii. Nu s-a schimbat nimic.
Indiferent dacă eşti acolo sau aici,
adevărul, Henry, este că eşti acelaşi tip.
Îmi pare rău.
Ai luat totul, puştiule?
Max, poate c-ar trebui să te gândeşti să pleci de aici.
Ascultă-mă. Singurul lucru care mi-a lipsit în 23 de ani e o baie fierbinte.
Sincer să fiu, nu cred că merită efortul de-a ieşi de aici.
Torne, să mergem.
Sper să nu te mai văd niciodată.
Henry.
Bună.
Hei, Debbie, a venit Henry.
- Intră. Simte-te ca acasă. - Mulţumesc.
Nu-mi da atenţie. Mă pregătesc pentru o şedinţă.
Vrei o bere?
- Sigur. - Iubito, îi aduci o bere lui Henry?
Bună.
Ştiu.
E tot ce ţi-ai dorit.
Mulţumesc.
- Eşti fericită? - Sunt.
Mă bucur.
Ce vei face acum?
Iubito, au început să vină.
Poate te interesează, Henry. Ai putea fi distribuitor Jin Chi.
Sunt ustensile de bucătărie coreene, viitorul depozitării alimentelor.
Iar dacă recrutezi distribuitori, îţi măresc salariul.
- E ca o structură piramidală? - Nu. Nu e... Nu. Nu e...
E o paradigmă de marketing ultra-stratificată.
Oricum, mai gândeşte-te.
Henry, voiam să-ţi mulţumesc.
Pentru ce?
Pentru că nu mi-ai menţionat numele.
- Nu ştiu cum te cheamă. - Ba sigur că ştii. Joe.
Cu plăcere, Joe.
La revedere, Deb.
...de cel mult 3 cm în oraşele de la sud de Buffalo
şi va fi şi mai frig.
Dacă priviţi în zare puteţi vedea fulgii,
care vor fi cernuţi ca nişte duşuri de zăpadă,
deci majoritatea depunerilor vor avea loc în noaptea asta
şi ceva în plus mâine dimineaţă.
Asumaţi-vă riscul în viaţă. Riscaţi la Buffalotto.
Ce faci? Ce naiba faci?
Te simţi bine?
Stan, te sun mai târziu. Am izbit pe cineva cu maşina.
Idiotule! Nici măcar nu te uitai pe unde mergi.
- Eşti teafăr? - Da.
- E bine? E teafăr? - Aşa cred.
Nu te ridica. Chem ambulanţa.
- N-o chema, sunt bine. - Tu eşti.
Da, eu.
A intrat pe carosabil.
Am văzut, vorbeai la telefon.
- Nu erai atentă. - Ba eram.
- Ştiu să şofez. - Ştii ceva?
Parchează maşina. Îl duc la cafenea.
Unde te duci? Rămâi jos.
Aşa, bravo.
Te-au eliberat?
Da.
Un pahar cu apă, Pierre.
Mulţumesc.
- Ai chemat ambulanţa? - Nu e cazul. Mă simt bine.
Eşti bine pentru un tip care abia a fost accidentat.
Cred c-ai avut noroc.
Ar trebui să te consulte cineva.
Hei, tipu'! Vrei să vezi pe cineva?
- Îmi pari cunoscută. - Ce?
- Aia. - Ce?
Asumă-ţi riscul în viaţă. Riscă la Buffalotto.
- Tu eşti. - Din nefericire, da.
Pari a te simţi bine, aşa e?
Da, sunt bine.
Grozav. Deci pot să plec, nu?
- Sigur. - Bine.
La revedere.
Să fii mai atent.
Parcă ţi-am spus că nu vreau să te mai văd niciodată.
Deci?
Am aflat.
- Ce-ai aflat? - Visul meu.
Asta-i bine. Care este?
Banca.
- Banca e visul tău? - Da.
- Care bancă? - Cea pe care n-am jefuit-o.
- Ăsta-i visul tău? - Da.
Ce fel de vis ilogic mai e şi ăsta?
Am fost condamnat, aş putea fi şi vinovat.
Da, condamnat, vinovat, exact.
- Ce spui? - Despre ce?
- Mă ajuţi? - Cu ce să te ajut?
Mă ajuţi să sparg banca?
Ai venit la închisoare să mă întrebi dacă te ajut să spargi o bancă?
Da.
Mi-a fost dor de tine, Henry.
Urmează audienţa ta.
- Da, şi ce dacă? - Poţi să ieşi de aici, dacă vrei.
- Nu-i chiar atât de simplu. - Ba da, este.
- Nu este. - Ba este.
Ba nu este. Asta e casa mea, prietene.
Asta nu-i o casă, Max. E o închisoare.
Spune-i cum vrei. Sunt fericit aici.
Max.
Nu poţi muri în locul acesta.
Pot să mor unde vreau.
Ţi-am cerut ajutorul.
Am nevoie de ajutorul tău.
- Jucam cărţi, puştiule. - Max.
Haide. Uite, m-am gândit la...
Dumnezeu ştie că-mi iubesc ţara. O iubesc profund.
Nu puteam zări prin fereastra trenului din cauza lacrimilor.
Trebuie să-mi beau cafeaua.
Firs, cafeaua. Firs!
Unde-i Firs?
Îmi pare rău, Firs e bolnav azi.
- Ce? - Este bolnav.
E bolnav. Ştii cum e. Continuă.
Fine, mă voi preface că Firs e aici.
Mulţumesc, Firs, bătrân drag.
Mă bucur că încă trăieşti.
Am spus că mă bucur că încă trăieşti.
E puţin cam surd.
Fratele tău, Leonid Andreyevich,
spune că sunt un parvenit, un avar.
N-are decât să spună ce vrea. Nu-mi pasă. Deloc.
Vreau să crezi în mine. Ca pe vremuri.
Vreau ca ochii tăi drăgăstoşi să mă privească la fel ca odinioară.
Nu, nu, nu, nu, nu. Încetaţi! Încetaţi! E la fel de oribil!
Nu! Simone.
E prea mic. Prea sigur.
- Nu-mi mai arăta mutra aia sigură. - Bine, n-o mai fac.
Nu la tine mă refeream. Faci şi tu ce poţi.
Cu tine vorbesc.
- Ce faci? - Eu?
Da.
Ascult.
Asculţi? Mi se pare că...
auzi, iar auzitul înseamnă slăbiciune.
Ascultatul înseamnă forţă.
De ce? Pentru că ascultatul e o acţiune.
Nu. Ce-i aia?
E o acţiune. Ascult.
Asta vrei? La asta te referi?
- Nu, Djula. - Bine.
Dar ce vrei?
Interpretezi, interpretezi, interpretezi.
Nu reiese nimic. Interpretezi şi atât. Interpretezi.
Cu asta mă ocup, Darek.
Sunt actriţă.
Poţi să te intitulezi cum vrei,
însă până acum nu mi-ai demonstrat nimic.
Vezi tu? Aici, pe scenă,
fiecare moment, fiecare cuvânt, fiecare răsuflare ar trebui să fie un risc.
Unde-i riscul tău, Djula?
Nu ştiu, Darek. În fundul tău?
Bun! În sfârşit ascultă!
De la început.
Mă duc să-mi iau o cafea.
Aşa să faci, Djula. Du-te şi ia-ţi o cafea.
Să bem cu toţii cafea şi să ne gândim ce riscuri suntem dispuşi să ne asumăm.
Ce cauţi aici? Ai venit să mă dai în judecată?
- Nu. - Bun.
20 de minute. Nu-mi pasă.
- Mereu e aşa? - Ce?
- Aia. - Repetiţia?
- Da. - E un procedeu.
Pare complicat.
Da, este.
- Doamnă Julie. - Cafea, Pierre.
Vrei şi tu una?
- Sigur. - Două.
- Două cafele. - Da.
Mulţumesc.
Păreai că asculţi.
- Da? - Da.
Serios?
Într-un fel.
Da. Nu ascultam.
Jucam sigur.
Livada de vişini a fost ultima piesă a lui Chekhov.
Era pe moarte când a scris-o.
Se potriveşte perfect.
- De ce? - Pentru că e şi ultima mea piesă.
Aici, în Buffalo.
Plec imediat după ce se termină.
Cine eşti?
Vrei să ştii cum mă cheamă?
Bine.
Henry.
Vreau să-ţi mulţumesc că nu m-ai dat în judecată, Henry.
La revedere, doamnă Julie.
Ciao, ciao.
Dle Saltzman, vă rog să spuneţi consiliului
de ce consideraţi c-ar trebui să fiţi eliberat condiţionat.
Haideţi, dle Saltzman.
Ce ne veţi spune de data asta?
Dle Saltzman.
Haide, Max.
La revedere, George.
- Ştiam că vei reuşi. - Da.
Unde-i maşina ta?
Nu am maşină.
N-ai maşină?
Am vândut-o.
Ce-i cu tine?
Vii să mă iei fără maşină.
Nu aşa se vine după cineva.
Ba da. Sunt aici. Am venit să te iau.
Nu ştiu ce să spun...
Cred că fac o mare greşeală.
Max, staţia de autobuz e la câţiva paşi.
Staţia de autobuz?
Nu-ţi face griji, Max.
Carl! Dave!
Lăsaţi-mă să intru! Deschideţi!
Max, totul va fi bine.
Îţi baţi joc de mine? Ăsta-i planul tău?
O mâzgăleală veche dintr-o toaletă?
- E un început. - Ba nu, e de acum 80 de ani.
Stai. Îţi spun eu cum facem. O facem ca pe vremuri.
- Intrăm cu arme. - Fără arme.
- De ce? - Cineva ar putea fi rănit.
E foarte drăguţ din partea ta, Henry.
Poate că încă mai există tunelul, Max.
Da, sunt sigur, cum să nu.
- Poate există. - Poate există.
Sau poate nu. Îţi spun eu cum facem.
Întâi mergem la banca asta a ta să vedem dacă măcar asta există.
Există.
Sunt convins. Dar poate nu există.
Ce fel de cont vreţi să deschideţi?
De care aveţi?
De economii, cu dobândă, pentru tranzacţii...
Scuzaţi-mă că vă întrerup.
Tocmai mă gândeam ce mică-i lumea.
Unchiul meu şi-a depus toate economiile la voi când eram eu mic.
După ce-am venit din Europa.
Înainte de război.
Cămăşile Brune şi...
Ce voiam să zic de fapt?
Da, îmi amintesc că unchiul meu spunea
că seiful vostru probabil va exista şi după 300 de ani.
- Sperăm să aibă dreptate. - Nu se înşela niciodată.
De cât timp e aici seiful?
Din 1891.
Presupun că se află în acelaşi loc.
Da, da, exact în acelaşi loc.
Isorie, fiule. E vorba de istorie.
Aşa cum spuneam, avem conturi de economii, cu dobândă...
Scuzaţi-mă din nou, însă va trebui să ne acordaţi
puţin timp să hotărâm de care preferăm.
Vreau să vă mulţumesc frumos.
- Eu vă mulţumesc. - Mulţumesc pentru amabilitate.
Bine, păstrăm legătura.
O zi bună, domnilor.
Seiful e undeva pe aici.
Tunelul trece pe aici, pe dedesubt,
şi se termină cam pe acolo.
Practic e auto jefuire, nu?
A naibii porcărie de Chekhov!
Iisuse. Henry?
Bună.
Julie, Max. Max, Julie.
Îmi pare bine.
Ce faci aici?
Îi arătam lui Henry locul în care dădeam spectacole.
Poftim?
- E ora prânzului, Julie. - Slavă Domnului!
Da, Chekhov poate fi extrem de dificil.
Uneori e nevoie de un stomac de fier.
- Cunoaşteţi opera lui Chekhov? - Bineînţeles.
Este rusul meu preferat, alături de Gorbachev.
Scuză-mă, ar fi prea mare deranjul dacă aş arunca o privire înăuntru?
Au trecut vreo 30 de ani de când n-am mai fost acolo.
- Serios? - Da.
Da, sigur.
Eşti foarte amabilă.
Ce mai faci?
Minunat. Sunt în Iad.
Din nou acasă.
- În ce spectacole ai jucat? - Doamnă.
În ce producţii ai apărut?
Unele dintre cele mai bune.
Shakespeare, bineînţeles.
lbsen, Yeats, Williams.
Yeats. Yeats? Ce piesă a scris Yeats?
Nu, era despre Yeats, despre tinereţea lui.
Scuzaţi-mă. Julie, Mary vrea să-ţi fixeze peruca la ora 16:00,
iar Darek a spus să nu mănânci.
- Trage-i-o. - Am înţeles.
Pot fi un pic mai insistent, vă rog?
Mi-ar plăcea foarte mult un mic tur prin vechiul teatru,
dacă nu vă deranjează.
A jucat şi el aici.
- Cred că-i în regulă. Suntem în pauză. - Mulţumesc.
- Henry? - Sigur. Du-te.
Julie, îţi mulţumesc din suflet.
E tatăl tău?
- Nu, e un prieten. - Serios? Părea a fi tatăl tău.
E linişte aici.
Sanctuarul interior. Parcă ar fi fost ieri.
Aici.
Oamenii fac deseori greşeala de-a merge în jos,
însă la Chekhov trebuie s-o iei întotdeauna în sus.
- Îţi trezeşte amintiri? - Într-adevăr.
Hai să-ţi spun ceva.
Ştiai că era o crâşmă aici în timpul Prohibiţiei?
Da, şi ascundeau băutura în bancă.
Exact.
Ştiai că exista un tunel? Era un tunel.
Ştiam asta. Ştiam. De fapt, tunelul acela...
Tunelul era...
Ştiu unde este.
- O să ţi-l arăt. - Serios?
Şi tu ai fost actor, nu?
Mi-am dat seama.
"Livada cu vişini."
Despre ce este vorba?
O femeie se întoarce la moşia familiei ei, din zona rurală a Rusiei,
şi realizează că trebuie să-şi vândă adorata livadă cu vişini,
care era locul magic al tinereţii ei.
E singurul loc în care s-a simţit vreodată în siguranţă.
E vorba despre...
obligaţia de a renunţa la trecut
şi a clădi o viaţă nouă pentru a putea supravieţui.
Va trebui să ne grăbim,
pentru că lui Arnold nu-i place să intre cineva în cabina lui.
- Arnold? - Lopakhin.
Desigur.
E cineva?
Cred că era exact aici.
Da.
Incredibil.
Doamne, ce de-a whisky.
Era plin de doamne şi domni.
Frumoase vremuri... Îţi dai seama?
Cred că l-au zidit în 1931,
când au construit teatrul.
Da, vremurile s-au schimbat.
Toate lucrurile frumoase se sfârşesc, din nefericire.
Care-i povestea ta, Henry?
- Povestea mea? - Cu ce te ocupi?
Încerc să aflu.
Înseamnă că n-ai un serviciu?
Eu...
Abia am ieşit din închisoare.
- Închisoare? - Sună mai grav decât este.
Serios? Pentru că închisoarea sună destul de rău.
De ce ai fost închis? Eşti cumva criminal?
Nu. Arăt de parc-aş fi?
- Nu. - Dar cum arăt?
Locul acesta e plin de comori.
Mulţumesc frumos. A fost minunat. Mulţumesc.
- Şi ţie îţi mulţumesc, Simon. - Cu plăcere.
- Ne vedem mâine. - Mâine?
Max s-a oferit voluntar la teatru.
La treabă!
La treabă! E timpul să munciţi, americani leneşi.
Chiar şi tu, Djula. Începutul actului II.
Ce faci după repetiţie?
- De ce? - Îţi place mâncarea chinezească?
- Da. - Jinlan?
- Da, e bună. - La ora 20:00?
Sigur.
- Grozav. - Grozav.
Djula, putem începe, te rog?
Stai departe de închisoare.
- Djula, te rog. - Da, da!
- Putem începe? - Sunt aici!
Bun. Intri în scenă din dreapta.
Vizualizez totul, Henry.
Banca,
seiful, teatrul, tunelul.
Avem toate piesele din puzzle
aşezate pe masă.
Nu trebuie decât să le aşezăm în ordinea corectă.
Singura problemă e molozul.
Unde ducem molozul din tunel?
Ce spui de seif?
- Acum mă gândesc la moloz, Henry. - Bine.
Cum arăt?
- Ce? - Cum arăt?
Arăţi ca Henry.
Te descurci?
Da, am avut o zi minunată, puştiule. Să ai o cină plăcută!
Julie.
Scuză-mă că am întârziat.
Tipul acela e un dobitoc.
Bună, Henry.
Bună. Cum a fost repetiţia?
Am chef să mă ascund.
Da, cred că sunt bună. Recenziile sunt bune în general.
Problema e că nu vreau să fiu bună. Vreau să fiu extraordinară.
Dar nu vreau să fiu extraordinară în Buffalo.
Dar unde?
Să nu râzi.
La Hollywood.
Cred că acolo merge lumea.
Da.
N-aş vrea ca moştenirea mea să fie o reclamă la Buffalotto.
Ştii ceva? Nu va fi.
Pentru că după ce terminăm cu asta, am plecat.
Trebuie să plec înainte de-a fi prea târziu.
Seamănă a plan.
Da.
Urăsc răvaşele.
Mie îmi plac.
Mergem undeva anume?
Vrei şi tu?
- Nu. - Nu?
Haide, riscă. Asumă-ţi riscul.
Sunt o mulţime de cadavre care plutesc acolo jos,
prinse de curenţi.
Ce făceai înainte de-a intra la închisoare, Henry?
Lucram la o cabină de taxare.
- Da? La care? - Eden.
- Nu! - Ba da.
Familia mea locuieşte de partea cealaltă.
Probabil ne-am văzut de sute de ori.
Deci...
Erai unul dintre băieţii din cabina de taxare, cu...
cu mănuşile alea ciudate de cauciuc.
Da.
Ce-i aşa nostim?
Chestia e că...
Îi priveai pe toţi mergând undeva,
iar tu nu mergeai nicăieri.
- Şi e nostim? - Da.
E nostimo-trist.
De ce ai ajuns la închisoare, Henry?
Am încercat să jefuiesc Banca de Economii din Buffalo.
Ce?
Credeam că merg la un meci, dar n-a fost aşa.
- Acum o voi jefui pe bune. - Ce?
Voi da o spargere adevărată.
Vei sparge banca pentru care ai făcut închisoare c-ai fi jefuit-o?
Da.
- Există un tunel. - Ce tunel?
Ţine de la bancă până la teatru.
- Teatrul meu? - Da.
E super amuzant, Henry.
Ştii ceva?
- Ce? - Mi-e poftă.
- De ce? - De îngheţată.
Îngheţată.
Hai să luăm îngheţată.
Nu-mi vine să cred că stau aici.
Nici mie.
Vreau să dansez şi să aplaud. Probabil visez.
Dumnezeu ştie că-mi iubesc ţara.
O iubesc profund.
Nu vedeam prin fereastra trenului din cauza lacrimilor.
Pagina 21.
Poţi să-l citeşti pe Lopakhin?
Sigur.
Trebuie să merg la Kharkov cu trenul de ora 17:00. Ce aiurea.
Voiam să rămân să vorbesc cu tine.
Eşti mai frumoasă ca niciodată.
Citeşte replică următoare.
"Chiar mai frumoasă,
şi îmbrăcată ca o pariziancă... Mă termini."
Poţi spune că şi când ai simţi asta?
Ca şi când ar fi real.
Spune-mi-o mie.
Bine.
"Chiar mai frumoasă,
şi îmbrăcată ca o pariziancă...
Mă termini."
Eşti bun. A fost foarte bine.
Ştii ceva? Vreau să citeşti în continuare, dar ridică-te şi mergi în jur.
- "Fratele teu, Leonard..." - Leonid.
- Leonid.
"Fratele tău, Leonid spune că sunt din clasa de jos. Unul care caută bani."
Da, eşti, Henry. Eşti un spărgător de bănci.
"Poate spune ce vrea. Nu-mi pasă deloc.
Vreau doar să crezi în mine, ca în trecut."
Din nou.
"Vreau doar...
Vreau doar să crezi în mine, ca în trecut.
Vreau doar ca ochii tăi blânzi minunaţi
să mă privească cum o făceau atunci".
Acum spune asta fără carte.
"Vreau doar ca ochii tăi blânzi minunaţi
să mă privească
cum o făceau atunci".
Mă bucur că am dat peste tine.
Şi eu.
Bună dimineaţa.
- Henry! - Bună dimineaţa, Max.
Hei, ascultă. Mi-am dat seama.
Mizeria din tunel o ducem pe acoperiş.
Companie.
- Bună dimineaţa, Max. - Îmi pare rău în legătură cu...
- Este în regulă. Ştie. - Ştie?
Nu ştiam că mizeria din tunel o duceţi pe acoperiş.
Nu te îngrijora. Nu o să spun nimănui.
Putem vorbi o secundă?
Scuză-ne, bine?
- Cum adică, i-ai spus? - I-am spus.
- I-ai spus totul? - Da.
Henry, este o infracţiune. O infracţiune ar trebui ţinută secretă.
- Este în regulă, Max. - Nu, nu este. Nu este în regulă.
Cum îţi place şunca?
Crocantă.
- Pentru ce ai fost în închisoare, Max? - Am fost un om de încredere.
Adică un escroc care înşelai încrederea altora?
Nu-mi place cuvântul ăsta.
"Încredere" este puţin mai elegant.
"Încredere" vine din grecescul "fides", care înseamnă soartă şi credinţă.
Din limba greacă?
Credeam că din latină.
Ei bine, da, este... acum este.
Aşadar, în linii mari,
îi făceai pe oameni să se simtă bine, apoi îi jefuiai?
Da. Dar întotdeauna am fost mai bun la partea în a-i face să se simtă bine,
decât eram la partea cu jefuitul, din cauza asta am ajuns la închisoare.
Nu sunteţi îngrijoraţi că o să fiţi prinşi?
Ei bine, pentru mine este o situaţie câştigătoare oricum.
De ce?
Îmi place la închisoare.
Dar tu, Henry?
Îţi place închisoarea?
Nu.
Îmi place aici afară.
Atunci de ce îţi asumi riscul?
Pentru bani?
Ei bine, trebuie să fie pentru bani.
Dumnezeule, eşti un infractor.
Eşti un mic infractor lacom.
Fratele tău, Leonid spune că sunt din clasa de jos. Un tip care caută bani.
Dar nu-mi pasă deloc.
Vreau doar să crezi în mine ca în trecut.
Drăguţ! Ţi-ai amintit. Bine!
Scuzaţi-mă.
- Scuzaţi-mă. - Ce?
- Ce anume a fost asta? - A fost Chekhov.
Chekhov?
- Desigur. Da. - Am citit seara trecută.
Da. A fost foarte bun.
- Eşti foarte bun. Este un talent natural. - Este.
Credeam că aţi fost în oraş seara trecută.
Am fost.
Acum să ieşi în oraş înseamnă să citeşti Chekhov?
Da.
Trebuie să mă duc la teatru.
Scuză-mă. Scuză-mă.
Mă poţi duce cu maşina până la teatru?
De ce?
Acum sunt voluntar.
Nu ai fost în niciuna din piesele alea, nu-i aşa?
Nu.
Dar mă poţi duce cu maşina?
W w w. S u b t i t r a r i- N o i. R o
De ce nu m-ai ascultat? De ce?
Nu mai putem întoarce timpul înapoi, sărmană fată.
Plâns, plâns, plâns.
Dumnezeule. Asta mă înnebuneşte.
- Ce? - Am putea săpa acum.
- Am putea? - Da, dacă am fi în afurisita aia de cabină.
- Este repetiţie. Sunt oameni. - Exact. Asta mă enervează.
Ei bine, ce putem face, Max?
Ce?
- Am o idee. - Ce?
Dacă ai juca tu rolul Lopakhin?
- Ce? - Dacă l-ai juca tu pe Lopakhin,
am putea intra în tunelul ăla oricând.
Au deja pe cineva pentru personajul Lopakhin.
- Dacă nu ar avea? - Ce vrei să spui?
Ce vreau să spun? Dacă nu ar avea un Lopakhin?
Nu pot fi Lopakhin. Nu sunt actor.
Nu eşti nici spărgător de bănci, şi totuşi faci asta.
Max, haide...
- A spus că eşti un talent natural. - Şi?
Natural înseamnă natural. Natural înseamnă că o poţi face.
- Nu înseamnă. - Ba da. O să fii Lopakhin.
- Trebuie să fie o altă cale. - Nu. Asta este calea.
- Nu ştiu, Max. - Vrei bancă, sau nu?
- Da, vreau. - Atunci o să fii Lopakhin.
Sfârşitul poveştii. O să fii grozav.
Îţi jur.
- Este o nebunie. - O să fii grozav.
O să te sun înapoi.
Darek, vorbeşte la telefon în mijlocul...
Nu am răspuns. Exact din cauza asta nu am răspuns.
Ascultă, mă gândeam aici, poţi merge în spatele scenei.
- Ce se petrece? - Eşti un neprofesionist...
- Dle Milodragovich. - Rahat!
Arnold pleacă.
- Ce? - Pleacă.
Vorbim despre Willie Loman.
"The West End". O producţie Ken Waterstone.
O producţie Ken Waterstone!
S-au deschis porţile Raiului.
Eşti un băiat norocos. Ei bine, pleacă, da.
Fugi, fugi la acel răsfăţat, populist...
Grozav.
Rahat de Ken Waterstone şi producţiile lui.
La revedere, Darek. Îmi pare rău.
Am putea face o audiţie în după-amiaza asta.
- Am o listă de... - Asta este o listă de rahat!
Ce vrei să fac?
Nu te înţeleg când ţipi.
Ce?
Nu, nu, nu, îmi pare rău. Nu te pot duce cu maşina.
Ştiu, nu. Înainte să încep,
vreau doar să-ţi aminteşti că ai spus că e un talent natural.
Stan, te sun înapoi.
- Cine? - Henry.
- Henry ce? - Ar fi perfect.
Perfect pentru ce?
Pentru Lopakhin.
Vrei să spui că Henry ar trebui să-l interpreteze pe Lopakhin?
- Da. - Ce naiba?! Nu este actor!
Exact. Este natural. S-ar interpreta pe el însuşi.
Gândeşte-te puţin.
Omul este Lopakhin.
Adică, este un tip care vine de nicăieri,
e un tip căruia nu-i este frică să-şi creeze o viaţă nouă, să pună trecutul în urmă,
şi este un tip îndrăgostit de tine.
De Madame Ravinsky.
Ranevsky.
- Eu cum am spus? - Ravinsky.
- Aşa am spus? - Este Ranevsky.
Asta este ciudat. Bine.
Îl poţi duce să îl vadă Darek?
Ce se petrece aici, Max?
Ce se petrece? Ce faci?
Ascultă. Adevărul este că aveţi nevoie de un Lopakhin,
iar Lopakhin are nevoie de o cabină.
Tu ai făcut asta, nu-i aşa?
Asta... este corect.
Bine. Bine.
Omule de încredere.
- Acum coboară. - Eu doar... tocmai coboram.
Mulţumesc.
Nu ai pregătire,
nu ai fost în nicio producţie.
Nici măcar nu ştii să interpretezi.
Am citit rolul. Cred că ştiu scena asta.
Crezi că o ştii? Ce?
Eşti un ţăran, un nimeni.
Începeţi.
Fratele tău, Leonid Andrevich spune că sunt un...
Cum îl poţi interpreta pe Chekhov dacă nici măcar nu poţi spune Andre-ye-vich?
- Spune. - Andreyevich.
Bine. Ai reţinut numele. Continuă.
Fratele tău, Leonid Andreyevich spune că sunt din clasa de jos.
Unul care aleargă după bani.
Un ce?
- Unul care aleargă după bani. - Serios?
Eşti?
- Nu. - Nu?
- Nu! - Nu? Convinge-o pe ea, nu pe mine.
Convinge-o pe ea!
Fratele tău, Leonid Andreyevich spune că sunt din clasa de jos.
Unul care aleargă după bani.
Poate spune orice. Nu îmi pasă deloc.
Nici mie.
Vreau doar să crezi în mine,
ca în trecut.
Crezi în el, Djula?
Arată-mi. Spune-mi.
Da, te rog, ne poţi arăta ceva ce nu ştim?
Dumnezeule din ceruri.
Tatăl meu a fost unul dintre iobagii tatălui tău,
şi iobagul bunicului tău înainte de asta.
Plictisitor!
Este ca...
Trebuie să vină de aici. Vorbeşte din inimă.
Ea este îngerul tău.
Implor-o. Implor-o să ierte.
Pentru că o să-i distrugi viaţa.
Cere-i să te ierte.
Tatăl meu a fost unul dintre iobagii tatălui tău,
şi iobagul bunicului tău înainte de asta.
Dar tu, ai făcut foarte multe pentru mine în trecut.
Uitasem toate astea.
Te iubesc.
Ca o soră.
Mai mult decât ca o soră.
Rahatule! Niciodată...
Nu e rău deloc, Djula. Dă-mi o îmbrăţişare.
- Nu. - Îmbrăţişează-mă.
Nu.
Veniţi aici. Haideţi.
Vreau să ne ţinem de mâini. Simone!
Asta mă face să fiu complice?
Aşa cred.
Depinde.
De ce?
Dacă sunt prins.
Lucrurile au devenit cu siguranţă mai interesante de când ai apărut.
Adică, de când ai dat peste mine.
Nu e vorba de bani, nu-i aşa?
- Nu. - Atunci de ce o faci?
Înainte eram de acord cu orice.
Nu ştiam că puteam schimba ceva.
Aşa că acum schimb.
Jefuitul unei bănci schimbă ceva?
Deja a schimbat.
Vă puteţi aduna, vă rog? Darek vrea să vorbească actorilor.
Vă mulţumesc tuturor că aţi venit.
Aş vrea să vi-l prezint pe Henry Smith.
De astăzi, va interpreta rolul lui Lopakhin.
Dacă vrei să aplaudaţi.
Mulţumesc. Mulţumesc. Abia aştept.
Bine, să facem o pauză de cinci minute. O să reluăm de la începutul actului trei.
De la începutul actului trei, oameni buni.
Opreşte-te.
Mai jos.
Henry.
Sunt o grămadă de cărămizi.
Da.
Cred că vom mai avea nevoie de cineva.
Nu! Nu!
Nu!
Cred că glumeşti!
Sunteţi slabi!
Nu puteţi fi mai slabi.
Sunteţi slabi!
Crezi că el este?
Da, el este.
Nu, nu, nu.
Mulţumim că te-ai întâlnit cu noi.
Sigur.
Ce mai faci, Joe?
Cum merg afacerile?
- Te referi la schema piramidală? - Da.
S-a destrămat totul. Ne bazam pe banii ăia, Henry.
Iar acum, tot ce am este un garaj plin de plastic coreean.
- Scuză-mă... ce înseamnă asta? - Ustensile de bucătărie.
Vedeţi ce se întâmplă când o persoană încearcă să facă afaceri cinstite?
Mă ucide asta.
- O să fie în regulă. - Serios? O să fie?
Ştii cât costă scutecele?
Ştii cât costă să trimiţi un copil la facultate?
Ai de gând să-ţi trimişi bebeluşul la facultate?
Nu, desigur că nu. Dar copiii au nevoie de lucruri.
Lucruri care sunt scumpe. Lucruri pe care le merită.
Joe, am putea să te ajutăm.
Da? Cum?
Avem o slujbă pentru tine.
Serios?
Chestiile astea sunt picante.
Mi-a luat gura foc.
Aşadar, ce crezi?
Cred că ar trebui să luăm nişte arme şi să luăm banii prin uşa din faţă.
Fără arme. Oamenii ar putea fi răniţi.
- Dar arme false? - Tot arme sunt.
Joseph, nu suntem nişte spărgători proşti
care atacă casieri pentru mărunţiş.
Săpăm direct în burta bestiei.
Henry.
Darek vrea să vii pe scenă.
Acum. Henry?
Sper să nu fim prinşi.
Este pe drum.
Mulţumesc că ni te-ai alăturat, Henry.
Sper că a meritat să te aşteptăm.
Ocupaţi-vă locurile pentru scena în care Lopakhin cumpără livada, bine?
Să reluăm de acolo.
Vă rog, ocupaţi-vă locurile pentru replicile lui Lopahkin.
Ce credeţi?
- Dacă este băiat, îl tai sau nu? - Dacă te referi la penisul lui, da.
Voi!
Mai întâi vă văd în bancă,
apoi vă văd pe aleea de lângă bancă,
iar acum vă văd ieşind din teatrul din spatele băncii.
Ştiu ce puneţi la cale, dlor.
Aşadar, la ce te gândeşti, Frank?
Retragere de monedă curentă şi schimb valutar.
O dată pe lună un camion se duce la toate băncile noastre partenere
peste graniţă, în Canada,
ia banii şi îi aduce acasă.
Să spunem, în medie,
8-12 milioane care sunt ţinuţi în seiful nostru o scurtă perioadă
înainte să fie luaţi şi redistribuiţi.
Doar nişte proşti ar jefui banca aia în alt moment.
V-aş putea spune zile exacte.
V-aş putea ajuta cu alarmele, aş putea fi omul vostru din interior.
Ipotetic,
să spunem că ai dreptate în legătură cu ce facem noi,
dar, desigur, nu este aşa...
De ce ne-ai ajuta să-ţi jefuim banca la care lucrezi?
- Am motivele mele. - Sună ca o înscenare, omule.
Nu mă joc, puştiule. Aşa cum am spus, am motivele mele.
Ei bine, va trebui să ne ierţi, Frank.
Trebuie să le auzim.
Mi s-a îmbolnăvit soţia acum câţiva ani.
Asigurările nu au vrut să plătească costurile spitalizării în întregime,
aşa că am mers la bancă.
Ei nu au vrut să-mi acorde diferenţa.
Voiam să ne retragem în Franţa. Pe Valea Loarei.
A trebuit să ne folosim toate economiile ca să acoperim cheltuielile spitalizării.
Am cheltuit tot ce aveam.
Apoi ea a murit.
Sunt de 30 de ani în locul ăsta.
Îmi pare rău.
23 noiembrie.
Banii sunt lăsaţi la ora 8 şi sunt ridicaţi la miezul nopţii.
Mă pensionez în două săptămâni.
Asta este tot.
Voi luaţi loc la masa aia,
eu o să mă asigur că cina soseşte caldă.
Uite, de ce mi-ar fi ruşine să o spun?
De ce ar trebui...
De ce ar trebui să-mi fie ruşine să o spun? Îl iubesc. Îl iubesc.
Dragostea mea e ca o piatră în jurul gâtului
care mă trage în jos.
Dar... îmi iubesc piatra.
Eu... nu pot să trăiesc fără ea.
Pentru Dumnezeu, omul ăsta te-a jefuit!
Nu, nu, nu. Nu spune asta!
Este un ticălos. Toată lumea vede asta, în afară de tine.
Un ticălos meschin. Unul care se foloseşte de tine.
Câţi ani ai? 26, sau câţi?
Vă rog, vă rog, vă rog, opriţi.
Nu. Uite.
Djula, te pot auzi, pentru că vorbeşti tare.
Dar nu simt.
Pot să-ţi pun o întrebare?
Este foarte personală.
Ai fost vreodată îndrăgostită?
- Desigur. - Mincinoaso.
Du-te naibii, Darek!
Atunci arată-ne!
Arată-ne ce e dragostea.
Cum te sfâşie şi te adună la loc.
Cum te poartă în Rai şi te zdrobeşte de pământ.
Acum, dacă vrei să devii o mare actriţă,
trebuie să ne dezvălui ceva, Djula.
De ce îţi este atât de frică?
Poate vrei să mori singură, bătrână, fără serviciu.
Asta vrei?
Djula!
Aşa este, Djula.
Fugi, Buffalotto. Fugi.
Te pricepi foarte bine la asta.
Cinci minute pauză, oameni buni.
Toată lumea, cinci minute pauză.
Ce?
Eşti în regulă?
Îl... urăsc.
Sunt o actriţă bună. Sunt o actriţă foarte bună.
Ce, trebuie să iubesc pe cineva ca să fiu o mare actriţă? Rahat.
Am auzit asta întreaga mea viaţă.
- Ce? - Că sunt rece.
Nu, nu eşti.
Rece ca gheaţa.
Arctic de rece.
Asta este, am găsit locul.
South Beach, Florida.
Incredibil.
Vorbesc despre palmieri,
soare cât poţi suporta, nisip bun pe plajă,
înconjurat de grapefruituri, de mărimea capului tău.
Nu este asta viaţă? Nu este asta viaţă?
- Ce? - Sună bine.
Da. Asta este viaţa.
Cine naiba este?
- Mă duc să verific. - Grapefruituri, Henry, grapefruituri.
Grapefruituri foarte mari.
- Cine este? - Sunt eu, Joe.
Îmi pare rău, Henry.
Aceeaşi bancă.
Rahat, Henry. Acum este poezie.
Ce mai faci, Joe?
Salut.
Cine este tipul ăsta?
Sunt noul vostru partener.
- Cine este tipul ăsta? - Ştiu toată povestea.
Joe mi-a spus că aveţi nevoie de cineva să vă ajute să intraţi în seif.
Eu nu sap. Să sap?
Îmi pare rău, Max.
Îmi spune şi mie cineva cine naiba este tipul ăsta?
Sunt în echipă, sau nu mai faceţi nimic.
Henry, ce zici de una rece?
Lasă-mă să-ţi explic ceva.
Sărmanul ăsta nu ştie despre ce vorbeşte.
Este un golan beţiv.
Face greşeli.
Golanii beţi fac greşeli.
Acum, vrei să te ridici naibii, te rog de pe scaunul ăla?
Henry şi cu mine ne cunoaştem de mult timp.
Am fost la liceu împreună, nu-i aşa, Henry?
- Da, te cunosc. - Relaxează-te, bătrâne.
Max! Max, Max, este în regulă. Max.
- Îl cunosc. Îl cunosc. - Bine. Bine.
Aş aprecia să nu spui nimic, Henry.
Dacă admir vreo calitate la cineva, este loialitatea.
Ce vrei, Eddie?
Visul american.
Deb spune că nu putem face sex până se naşte copilul.
Spune că cel mic va şti despre asta.
Pleacă naibii de aici, Joe. Taci şi du-te acasă, te rog.
Aşadar, Henry, cum rămâne cu berea aia?
Rahat. Seara premierei.
Rahat, ce?
- Seara premierei. - Da, şi ce dacă?
Este curând.
Corect. Aşa ca să mergem să săpăm.
Va trebui să o părăsesc.
Desigur că va trebui să o părăseşti.
Jefuieşti o bancă, pentru Dumnezeu.
Max, poate ar trebui să mai aşteptăm.
Ce să aşteptăm? Un autobuz?
Despre ce vorbeşti? Este o ocazie unică.
Tipul se pensionează. Noi nu putem.
Oricum, care e problema cu tine?
Haide...
Ce?
Nu pot să o fac.
- Ce nu poţi să faci? - Nu pot să o părăsesc, Max.
Pe cine să părăseşti? Ce să faci?
- Nu pot să fac asta. - Henry.
Henry, ascultă.
M-ai scos din închisoare să te ajut
şi o să fac asta, naibii.
Vezi tu, în întreaga mea viaţă am vorbit doar, ştii, minţind.
Nu am fost decât un laş afurisit.
Dar acum, o să fac ceva.
Aşa că uite cum facem, Henry.
O să săpăm tunelul ăsta.
Apoi o să jefuim banca şi o să luăm banii,
o să-i punem într-o maşină şi apoi o să plecăm.
Înţelegi, Henry?
Da.
Henry pe scenă, vă rog.
Lopakhin pe scenă.
Vin imediat.
Ai o şansă în viaţă.
Ai o şansă cu Buffalotto.
Urăsc reclama asta.
- Mie îmi place. - De ce?
Pentru că eşti tu în ea.
Haide. Mor de foame. Să mergem.
Trebuie să o facem în seara premierei.
- Ce? - Este singurul moment în care putem intra.
- Dar asta este peste două zile. - Da.
Aşadar, pleci?
Da.
La naiba.
La naiba, Henry.
- Mă gândeam că ne putem întâlni. - Ce?
Mă gândeam în California.
Te gândeai să ne întâlnim în California?
Da.
Ştii ceva? Chiar eşti un hoţ, Henry.
Adică, California?
De ce aş merge undeva cu tine? Nu poţi nici măcar traversa strada.
Mi-ai distrus piesa,
m-ai făcut complice la o infracţiune.
Ar trebui să chem poliţia să te duci naibii.
- Nu am ştiut că va fi aşa. - Henry, eşti un spărgător de bănci.
Eşti un spărgător de bănci. Henry. Eşti un spărgător de bănci.
Adică, ştiai că trebuie să pleci?
- Nu. - Exact asta ai vrut.
- Ca să putem fi împreună. - Nu mă atinge! Nu mă atinge!
Ştii ceva? Ne-am tras-o de câteva ori.
Nu-i aşa? Şi ce dacă?
- A fost mai mult de atât. - Nu, serios, doar de câteva ori.
Amândoi ştiam că relaţia asta nu o să meargă, nu-i aşa?
- Eu nu ştiam. - Eu am ştiut.
Du-te şi jefuieşte-ţi banca.
Pleacă!
Eşti un om bun, Henry.
Da, Max.
Bucuraţi-vă de spectacol.
În seara asta, dragii mei actori,
putem arăta publicului că viitorul este ceva
de care trebuie să ne temem.
Ca să recunoşti asta, nu a fost niciodată mai real
decât în frumuseţea imaginaţiei noastre.
Nu, nu, nu.
După cum spunem noi în ţara mea natală,
duceţi-vă acolo şi rupeţi nişte scule.
Puneţi pernele în mijloc, dublaţi-vă buzunarele.
Zece minute, oameni buni, zece minute.
Cortina.
Slavă Domnului că a venit trenul.
- Cât este ceasul? - Aproape 2.
S-a luminat deja.
- Ce mai faci, Frank? - Bine, Bernie.
Foarte bine.
Camera mea de când eram mică!
Scumpa mea frumoasă cameră de când eram mică.
Aici dormeam când eram mică.
Trenul tău a avut două ore întârziere. Cum explici asta?
Ăsta este un management bun?
Sunt încă ca o fetiţă.
Te-ai gândit vreodată ce ai face cu atâţia bani, Frank?
Ştiu ce ai face tu.
Ai cumpăra echipa Buffalo şi i-ai duce pe primul loc.
Ar trebui mai mulţi bani să fac asta.
Hei, intră acolo, intră acolo.
Îţi garantez, i-aş readuce în Super Bowl în două sezoane.
Perfect. Încă o şansă ca să piardă.
Copilăria mea, copilăria mea inocentă.
Am dormit în camera asta.
Mă uitam de aici afară în grădină
şi mă trezeam fericită în fiecare dimineaţă.
Livada mea de vişini.
Ei bine, asta este, Frank.
Ţi-am luat ceva.
Un mic... dar de pensionare.
- Mulţumesc, băieţi. - Am vrut să fie din Franţa.
Unde este?
Unde este ciudatul ăla bătrân?
Miroase urât aici.
- Succes. - Piesa deja a început, Max.
Aşa este. Julie. La revedere.
La revedere, om de încredere.
Începeţi. Începeţi!
Frumos din partea ta să ni te alături, bătrâne.
Faceţi-vă naibii treaba.
Ce? Ce mai e acum?
Nu. Nu, nu din nou.
Iisuse! Dă-mi asta.
- Îmi pare rău. - Dă-mi asta. "Îmi pare rău?"
Eşti un fătălău, ştii asta, Joe?
Eşti un fătălău. Dă-te jos de pe fir.
Ce ar trebui să facem?
Spune-ne ce să facem.
Vă spun în fiecare zi. În fiecare zi spun mereu acelaşi lucru.
Trebuie să închiriaţi livada de vişini,
şi restul proprietăţii, imediat.
Licitaţia este peste puţin timp.
Dar totul este foarte vulgar.
Bine aţi venit în lumea mea, târfelor.
La naiba, da.
Livada de vişini este vândută?
- Da. - Cine a cumpărat-o?
Eu.
Eu am cumpărat-o.
Stai puţin. Nu mă grăbi.
Sunt ameţită.
Nu pot să vorbesc.
Când am mers la licitaţie,
Deriganov era deja acolo.
El a licitat 30, eu am licitat 40, el a licitat 45, eu 55.
Vedeţi voi, el plusa cu cinci, iar eu cu zece.
Ei bine, nu a durat mult.
Ciocănelul a bătut, iar acum livada de vişini este a mea.
A mea!
Dumnezeule! Dumnezeule din ceruri!
Livada de vişini este a mea!
Spuneţi-mi că sunt beat.
Spuneţi-mi că am înnebunit.
Spuneţi-mi că visez.
- Asta este tot? - Da, e tot.
Ce este ăsta, Eddie?
Este o armă, Max. Joe, ia banii şi pune-i în maşină. Acum.
Joe.
- Rămâi unde eşti. - Nu te pune cu mine, bătrâne.
Vrei să mă împuşti? Va trebui să mă omori.
- Nu, nu, nu. - Ascultă, nu te băga.
Ce faci, Eddie?
Bine ai venit la petrecere, Brando.
- Ce faci, Eddie? - Sunt bani, Henry, bani.
Haide, Eddie. Suntem aici, am terminat.
Taci, Joe. Du banii la maşină, acum.
Haide, du-te. Mişcă-te.
Fără un final fericit pentru tine, prietene.
Animalule!
Max.
La locurile voastre, actul patru.
La locurile voastre, actul patru, oameni buni.
Merge foarte bine, toată lumea.
Trebuie să mă duc pe scenă.
Nemernicul naibii.
Au venit ţăranii să îşi ia la revedere.
Sunt oameni buni, Yermolai Alekseyevich,
dar, după părerea mea, puţin cam prosti.
Le-ai dat totul din geantă. Lyuba, asta a fost greşit.
Nu m-am putut abţine. Nu m-am putut abţine.
Vreţi vă rog să bem un pahar de rămas bun?
Omule...
Opreşte maşina.
Joe, opreşte maşina.
Nu putem opri maşina, Henry.
- Este maşina de fugă. - Opreşte afurisita de maşină, Joe.
Opreşte afurisita de maşină, Joe!
Opreşte afurisita de maşină!
Ce naiba faci?
Pleacă.
Pleacă?
Grapefruituri mari cât capul tău, Max.
Soare cât poţi suporta.
Bine, puştiule. Ne mai vedem.
Da.
Ne mai vedem.
Ce se petrece?
Uită de asta. Să plecăm naibii de aici. Condu.
Nu merge repede.
Dragii mele mame îi plăcea să se plimbe în camera asta.
Sora mea. Sora mea.
Mamă!
Vin.
Aşteptaţi! Aşteptaţi!
A trebuit să mă întorc.
Nu m-am putut sui în tren.
În clipa în care am mers pe peron,
mi s-a scurs sângele din inimă.
Ştiam că nu te voi mai vedea niciodată.
Ce... face?
A trebuit să mă întorc.
Haide, Henry. Ce e asta? Ce faci?
Ăsta este singurul mod în care ai fi ascultat.
Ar fi trebuit să te urci în trenul ăla stupid. Ai făcut o greşeală.
O greşeală ar fi fost să mă urc în trenul ăla fără să-ţi spun ce simt.
Nu te preface că îţi pasă de mine! Îţi pasă doar de bani!
- Crezi că e vorba de bani? - Da.
Nu a fost niciodată vorba de bani. Ştii asta.
Sora mea. Este totul în regulă?
Ai nevoie de ajutor?
- Pleacă! - Nu ai un tren de prins?
Ieşi! Pleacă!
Ei bine, uitaţi-l, dnelor şi dlor.
Ţăranul egoist care ne-a luat livada de vişini,
care a distrus-o chiar sub ochii noştri.
Uneori trebuie să distrugi ca să creezi.
Trebuie să lăsăm în urmă trecutul ca să continuăm să trăim.
Nu eşti un înger. Îmi dau seama de ce eşti din acţiunile tale.
M-am întors, nu-i aşa?
M-am întors pentru tine.
Henry, doar...
pleacă...
Întâlneşte-te cu mine la Moscova.
Pleacă de pe afurisita de scenă.
Ce? De ce fugi? De ce îţi este teamă?
- Nu îmi este teamă. - Ba da, îţi este.
- De ce, Henry? Spune-mi. - Îţi este teamă...
pentru că te iubesc.
Ce?
Întâlneşte-te cu mine la Moscova.
Spune-mi că o să te întâlneşti cu mine la Moscova.
Du-te cu el!
Întâlneşte-te cu el în Moscova!
Henry, sângerezi.
- Întâlneşte-te cu mine. - Luminile... micşorează luminile cu zece.
Bine.
Cu încă zece.
Djula...
Spune "da".
La naiba, Henry.
Subtitrarea: Kprice/Avocatul31 Subtitrari-noi Team
www.subtitrari-noi.ro
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro