De la începutul timpului,
povestitorii au încântat publicul cu cuvintele lor.
Dar există un dar şi mai puţin întâlnit.
Sunt cei care, citind cu voce tare,
pot da viaţă personajelor.
Le scot din cărţi şi le aduc în lumea noastră.
Culcă-te acum. Dormi, fetiţă mică.
Poate aşa voi reuşi. Lasă-mă să-i citesc.
- E prea mică. - Nu.
Citeşte-mi mie.
"A fost odată ca niciodată o fetiţă scumpă"
"pe care o îndrăgea oricine o întâlnea,"
"dar cel mai mult o iubea bunica ei,"
"care i-ar fi dat orice."
"O dată, i-a dat o scufiţă din catifea roşie..."
Ce-a fost asta ?
Ce anume ?
Nimic...
"O scufiţă roşie, care îi venea atât de bine,"
"încât n-a mai vrut să poarte nimic altceva."
"Aşa că i s-a spus Scufiţa-Roşie."
Cei mai mulţi dintre aceşti Limbi-de-Argint,
aşa cum sunt cunoscuţi, preferă să ţină în taină darul lor.
Dar mulţi nici nu ştiu că au acest dar decât prea târziu.
INIMĂ DE CERNEALĂ
12 ANI MAI TÂRZIU
Ăsta e drumul cel bun ?
- E următoarea la stânga. - Eşti sigură ? Cred că am ratat-o.
Cine e la volan ? Tata. Şi cine e copilotul ? Eu.
- Am greşit eu vreodată drumul ? - Nu.
Priveşte ! Un om al zăpezilor !
Curba ! La stânga !
Librăria Anticară Alpină ar trebui să fie
la capătul acestei străzi şi pe partea stângă a pieţei.
Bun.
Apropo, de ce mergem doar la librării vechi de 1 000 de ani ?
De ce nu mergem la una care vinde ciocolată fierbinte şi cărţi noi ?
Ce să caute un legător de cărţi ca mine într-o librărie nouă ?
Ador cărţile vechi. Paginile marmorate...
Coperţile de hârtie, legătura din piele...
Mie aici îmi place.
- Poate o găseşti aici, Mo. - Ce să găsesc ?
Cartea pe care o cauţi mereu.
- Nu caut ceva anume. - Crezi că n-am observat ?
În fiecare librărie verifici fiecare colţişor, fiecare raft.
- Nu facem mereu aşa ? - Nu. Şi mereu eşti dezamăgit.
Uneori, chiar ai ochii puţin roşii.
Deoarece cărţile vechi sunt pline de praf.
- Priveşte ! "Spioana Harriet". - Eu intru. Vii ?
- "Grădina Secretă" ! - Sau ai putea să stai aici.
Bună ziua ! Sunt Mortimer Folchart.
Celebrul doctor de cărţi. Ai ajuns exact la timp.
Uită-te la acest biet pacient. Crezi că îl putem salva ?
- Cred că prognosticul e bun. - Excelent !
- Aveţi o colecţie pe cinste. - Da.
Dacă vreţi să aruncaţi o privire, vă rog.
Mulţumesc.
Ce ochi inteligenţi are !
Ce-ai zice să-i spunem Black Beauty ?
Draga mea copilă !
Imaginează-ţi, Heidi.
Oamenii lui Capricorn îl căutau pe Dustfinger unde nu trebuia.
Capătul de sud-vest al Insulei Comorilor.
Nu plecase niciodată din sat. Nici măcar nu încercase.
Dustfinger a stat în casa lui Basta.
Ce vine peste deal ? E un soi de arătare.
Dustfinger.
Nu-i place să fie gâdilat. Şi ar trebui să fii mai atentă.
Numele lui e Gwin.
Şi ştiu că pare încântător,
dar ştii ce se spune despre cărţi şi coperţi.
Da, ştiu.
Mai ştiu ce se spune despre vorbitul cu străinii.
Dar eu nu sunt un străin, Meggie. Nu-ţi aminteşti de mine.
M-ai întâlnit doar o dată, dar erai foarte mică.
Dar nu sunt un străin.
Salut, Limbă-de-Argint.
- Stăteam de vorbă cu fiica ta. - Du-te şi aşteaptă-mă în maşină.
E în ordine. E un prieten vechi.
- Tată ! - Acum !
Hai să facem o mică plimbare.
Te-am căutat.
Am fost la un pas în urma ta ani de zile.
Am aşteptat să găseşti ce căutai.
Spune-mi ce vrei.
Vreau să îndrepţi răul făcut acum nouă ani.
Şi am venit să te avertizez că Capricorn ştie unde stai.
E la tine acasă şi vă aşteaptă pe tine şi pe fiica ta.
Vrea să-i citeşti.
N-are noroc. Nu mai citesc cu voce tare.
Dacă te găseşte, chiar crezi că vei avea de ales ?
Aş putea să te ajut să te ascunzi, dar n-o voi face.
Dacă nu-mi promiţi că mă trimiţi acasă.
Am stat prea mult aici.
Trimite-mă acasă, Limbă-de-Argint.
- Citeşte-mi. - Îmi pare rău, nu te pot ajuta.
E prea periculos. Situaţia e incontrolabilă.
Dacă nu mă ajuţi, găsesc pe cineva care mă va ajuta.
- Dă-mi cartea ! - Ce carte ? Nu am cartea.
- Nu ai cartea ? - Nu.
Am căutat pretutindeni. Nu o am.
Ce e în geantă ?
Ai găsit una, în cele din urmă ?
E ciudat că am apărut aici chiar în momentul ăsta.
Sunt momente în viaţă în care astrele se aliniază.
Dar acum nu este unul dintre acele momente.
Tată !
- Meggie ! - Ce se întâmplă ?
Ţi-am spus să stai în maşină ! Fugi !
Urcă !
Opreşte ! Încerc să te ajut !
- Ce faci ? Las-o ! - Vreau să văd cartea !
Să nu te atingi ce cartea aia ! Ai înţeles ?
Nu, n-am înţeles ! Nu înţeleg deloc ! Ce e cu cartea aia ?
De ce o voia omul cel ciudat cu cicatrice ?
De ce ţi-a spus "Limbă-de-Argint" ?
- Nu pot să-ţi spun. - Trebuie să-mi spui.
Nu. Trebuie să vă apăr pe tine şi pe mama ta.
Pe mama ?! Ce legătură are asta cu mama ?
Meggie, te rog...
Mi-e frică, Mo.
Meggie, voi avea grijă de tine. Am avut şi voi avea mereu.
- Măcar spune-mi unde mergem. - Mergem în Italia.
Acolo stă o soră a bunicii tale. E foarte important să ajungem acolo.
Te rog, Meggie. Gata cu întrebările.
NICI NU TE GÂNDI SĂ-MI IROSEŞTI TIMPUL ! PLEACĂ !
Această soră a bunicii e prietenoasă ?
O să-ţi placă.
Nu mai suna afurisitul ăla de clopoţel !
După un timp... După ce te obişnuieşti cu ea.
Bun.
- Ce e ? - Elinor.
În numele lui Thomas Hardy !
Mă bucur atât de tare că ai reuşit să ajungi la mine.
Bietele mele cărţi sunt într-o stare jalnică.
Nu-ţi face griji. Mă ocup eu de ele.
Să nu te joci cu mâncarea, copilă. N-ai doi ani.
Uită-te la ea. E ca un balon de săpun.
Îmi aminteşte de mama ei.
Nu doar când deschide gura. Dacă o deschide vreodată.
Apropo de Resa...
- Nu mai avem nicio veste de la ea. - Nu contează.
Şi eu am crescut fără mamă. Asta nu m-a afectat deloc.
Nu. Mama mea a plecat la un safari într-o zi
şi nu s-a mai întors niciodată.
Se pare că asta fac femeile din familia noastră.
Pleacă în aventuri. Eu nu. Eu prefer să rămân pe loc.
Dar mama ta... Ea a vrut aventura adevărată.
Mama m-a vrut pe mine.
Apoi, într-o zi, a plecat, fără nicio explicaţie.
- Asta numeşti tu aventură ? - Nu. Numesc asta abandon.
- Bravo, Elinor ! - E adevărul.
- Mama nu ne-a abandonat. - Nu.
Atunci, ce s-a întâmplat de fapt cu ea ?
Uită-te la mine. Nu mai sunt un copil. Sunt mare.
Aproape.
Destul de mare ca să aflu lucrul cel mai important care mi s-a întâmplat.
Crezi că nu mi-am dat seama de ce nu sunt la o şcoală obişnuită ?
Şi de ce ne mutăm mereu dintr-un loc în altul ?
În toţi anii ăştia ai căutat-o pe mama.
Şi cartea aceea, dar nu înţeleg de ce aceste două lucruri...
- Meggie... - Trebuie să-mi spui ceva.
- Uneori scriu despre ea. - Da ?
- Da. Inventez poveşti despre... - Inventezi poveşti ?
Meggie, ştii că nu vreau să faci asta.
Dar trebuie.
E ca şi cum cuvintele ar aduce-o înapoi la mine.
Da. Cuvântul scris...
E ceva puternic. Trebuie să fii atentă.
- Crezi că o vom mai revedea ? - Sper că da, Meggie.
Sper că da.
Depărtează-te de vitrina aia ! Înapoi !
Ce cauţi acolo ? Locul ăsta nu e pentru copii.
Credeam că am lămurit asta. Hai ! Afară !
Îmi pare rău. Căutam doar o carte de citit.
Asta e urma nasului tău ?
Ai idee cât de valoros e manuscrisul ăsta ?
Da, ştiu.
Ştii ?
E persan, nu-i aşa ? Îmi dau seama după culori,
după roz şi albastru şi după fondul cu model auriu.
Poate de la sfârşitul secolului 12 ?
Dumnezeule ! Cum ştie tot, micuţa !
E minunat !
Aşa este. Dar eu ador tot ce este persan.
- Ai fost în Persia ? - Da. De o sută de ori.
Şi la St. Petersburg, la Paris, în Tărâmul de Mijloc,
pe planete îndepărtate şi în Shangri-La.
Şi nici n-a fost nevoie să ies din camera asta.
Cărţile sunt o aventură !
Sunt pline de crime, de măcel şi de pasiune.
Ele îi iubesc pe toţi cei care le deschid.
Dacă promit să nu ating nimic,
aş putea să stau aici şi să citesc o vreme ?
Ăla era locul unde stătea ghemuită şi citea.
Ea ?
Mama ta. Tatăl tău obişnuia să-i citească aici.
Asta era a ei.
Dacă găsesc un singur semn de carte care nu e la locul lui,
încui camera asta şi nu mai pui niciodată piciorul în ea.
Apoi Dorian Gray a întredeschis uşa.
Când a făcut asta...
INIMĂ DE CERNEALĂ FENOGLIO
Cu bine...
... prins înăuntru...
... dorinţă de răzbunare...
Am încercat să te previn.
Ţi-am dat toate şansele să mă ajuţi, dar ai refuzat.
Nu trebuia decât să-mi citeşti, ca să mă trimiţi înapoi.
Puteai să păstrezi cartea. Dar a trebuit să fugi.
Aşa că i-am cerut ajutorul lui Capricorn.
Poftim ?!
- A promis că mă ajută. - Ce ai făcut ?
Meggie !
Sunt nişte bărbaţi afară ! Încearcă să intre în casă !
Meggie !
Mo ! Ai grijă !
Mortimer, cărţile mele !
Bună, Limbă-de-Argint !
- Basta ?! - Ţi-a fost dor de mine ?
Stai !
Cretini analfabeţi ! Distrugeţi nişte capodopere !
Capodopere, semidoct idiot !
Staţi ! Jur că vă omor pe toţi !
Ştiţi că pot face asta ! Cu numai câteva cuvinte !
Nu trebuie să ne mai facem griji, dacă îţi tăiem limba.
Îţi aminteşti de semnătura mea, nu-i aşa ?
Unu, doi, trei !
Dacă nu dă rezultate, mai rămâne şi fiica ta.
- Lasă-mă ! - Nimeni nu păţeşte nimic.
Da. Focul ! Focul.
- Nu aşa am convenit ? - Ba da, am convenit, am convenit !
Spirite rele, vă izgonesc !
- Tată ! - Da. Urcă-le în maşină !
- Pe ele nu le iei. - Astea sunt ordinele lui Capricorn.
La urma urmelor, trebuie să avem un uşor avantaj,
ca să-l facem pe tati să citească.
Meggie !
N-o băgaţi pe fiica mea în asta ! E doar un copil !
Ce-i asta ? E singura mea speranţă de a-mi găsi soţia !
E singura mea speranţă de a mă întoarce acasă !
Ce este, Mo ? Când îmi vei spune ce se petrece ?
Tatăl tău ţi-a citit vreodată o poveste înainte de culcare, Meggie ?
- Ai putea să-l întrebi de ce ! - Dă-mi-o !
O iau eu !
- Nu ! Cărţile mele ! Nu ! - Vino ! Acum ! Mai repede !
Cărţile mele !
Haide !
Meggie.
Unde suntem ?
Au venit.
Vin !
- Ce drăguţ ! - După tine...
- Coboară ! Afară ! - Ce nepoliticoşi !
Mişcă-te ! Mişcă !
Ticăie !
Maimuţe zburătoare !
- Ce e aici ? - Nu ştiu.
Bun venit în umilul nostru adăpost.
- Şedere plăcută. - Hai !
Nu ! Nu voi sta în cocioaba asta murdară cu toate creaturile astea !
Hai ! Intraţi !
Ce căutăm aici, Mortimer ?
De unde au apărut toţi monştrii ăştia ?
Din cărţi.
- Au venit din cărţi. - Despre ce vorbeşti ?
Mortimer, fii rapid şi concis, altfel jur că te dezmoştenesc.
Au ieşit din cărţi ? Ce vrei să spui ?
Vino aici.
Meggie...
Asta e povestea pe care ai aşteptat să o auzi.
Elinor, erai plecată la un târg de carte,
iar noi aveam grijă de casa ta. Eu, Meggie şi mama ta.
Şi, în noaptea aceea eram în bibliotecă
şi am deschis o carte pe care tocmai o cumpărasem.
- "Inimă de cerneală". - "Inimă de cerneală"...
A fost o lectură bună. Plină de aventură şi magie.
Cu o creatură pe nume Umbra. Înfricoşător.
Am citit câteva capitole cu voce tare şi nu s-a întâmplat nimic.
Apoi au apărut, din senin, din lumea medievală a cărţii.
Primul a fost Capricorn, un bandit dur,
în slujba unui duce diabolic.
Apoi Basta, acolitul lui, priceput la mânuit cuţite.
Şi apoi Dustfinger,
un jongler cu focul, care posedă puteri magice.
Vocea mea i-a scos din carte.
- Vocea ta i-a scos din carte ?! - Apoi, mama ei a intrat în carte.
Aşa se întâmplă.
Dustfinger ne-a salvat de Capricorn în noaptea aceea.
Abia atunci mi-am dat seama...
Că Resa, mama ta... dispăruse.
Ei ieşiseră din carte, iar ea intrase în ea.
Resa !
Şi atunci, Meggie, a fost ultima oară când ţi-am citit.
În noaptea în care am pierdut-o pe mama ta.
A intrat în carte...
Doamne, Mortimer !
Şi în toţi anii ăştia m-ai lăsat să cred ce e mai rău despre Resa !
- De ce nu ne-ai spus ? - M-ai fi crezut ?
Trebuie să citeşti cartea ca s-o scoţi pe mama de acolo.
De-asta ai căutat "Inimă de cerneală" în toţi aceşti ani.
Dacă trăieşte, adică.
Spui că e în cartea aceea, dar de unde ştii ?
Cine poate spune că e acolo ?
Şi dacă e, cum să fi supravieţuit nouă ani printre monştri ca ăştia ?
Sau mai răi.
De unde ştii unde e ? Sau dacă e în viaţă.
De unde ştii ?
- E ca în ilustraţia din carte. - Cam înfricoşător.
E hidos. Omul n-are pic de gust.
Nu mă mai împinge !
Meggie, gândeşte-te că eşti într-o carte.
În cărţi, copiii mereu scapă.
Ba nu ! Mai ştii "Fetiţa cu chibrituri" ?
Au găsit-o pe o alee, moartă de frig.
Intraţi !
V-am păstrat locurile cele mai bune.
- Capricorn. - Ţi-am spus să încetezi !
Te rog !
Ai mai îmbătrânit.
- Tu ţi-ai luat un castel. - Aşa e.
Şi te-ai tuns.
Un castel minunat într-un ţinut îndepărtat,
departe de ochii curioşilor.
Da. M-am adaptat destul de bine în lumea voastră, nu crezi ?
Ea trebuie să fie fiica ta. Are o viaţă întreagă înainte.
Dar tu eşti o baborniţă gălăgioasă.
Faci scandal şi fără să deschizi gura.
Personaj barbar de ficţiune ordinară !
Răutatea ta nu este egalată decât de prostia ta !
Nu ştiu cum stau lucrurile în romanul tău de mâna a treia,
dar în lumea mea, oamenii nu devastează bibliotecile !
Munca mea de o viaţă, distrusă de nişte tâlhari necitiţi şi brutali.
N-am nervi pentru babe cu gura mare.
Îl ştii pe Cititorul meu.
Darius, de ce nu le arăţi oaspeţilor noştri
cu ce m-am confruntat ? Citeşte !
D-dar ai s-spus...
că n-nu trebuie să citesc c-când vine el.
Am m-minţit când am spus asta.
Citeşte cartea.
"Rapunzel avea un păr l-lung şi m-minunat."
"Era ca urzit din fir de aur."
"Şi c-când a auzit..."
Ajutor !
Nu !
Ajutor !
Vezi ?
Uită-te la faţa ei.
A fost scoasă doar pe jumătate din carte.
- Du-o în temniţă ! - Nu !
Şi tunde-o.
N-am să citesc cu voce tare, dacă asta vrei.
- Nu cu ei de faţă. - Adu-o pe fată la mine, te rog.
Ia-ţi...
Uite cum vom face. Tu vei face exact ce îţi spun eu,
altfel o ucid pe bătrână şi o închid pe veci pe fiica ta.
Ne-am înţeles ?
Grozav ! Să începem, da ?
E o carte grozavă, plină de bogăţii.
- Vrei să scot din carte comoara ? - Deocamdată.
Cineva trebuie să plătească pentru reparaţii
şi pe localnici i-am stors deja de toţi banii.
Te avertizez că nu pot controla ce iese şi ce intră în carte.
- N-am idee ce se va întâmpla. - Atunci, va fi distractiv.
Să-i dăm drumul !
"Kasim se uită la comorile din grotă."
"Erau munţi de aur şi argint, din podea până în tavan."
"Grămezi de mătase şi saci de bijuterii."
"Kasim a luat comori cât putea duce,"
"dar a descoperit că intrarea în grotă era închisă."
"Şi, cu voia lui Allah, uitase parola."
"A strigat: ŤOvăz, deschide-te !ť Dar piatra nu se mişca."
"Kasim a spus numele tuturor cerealelor de care şi-a amintit."
"Hrişcă, deschide-te ! Mei, deschide-te !"
"Dar uşa nu se deschidea."
"Apoi, s-a auzit vuietul hoţilor ce se apropiau."
Nisip...
"Kasim a dat fuga să se ascundă, dar s-a împiedicat,"
"iar monedele au început să se răspândească peste tot."
"Apoi s-a auzit înăbuşit: ŤSesam, deschide-te !ť"
"Iar grota s-a deschis."
"În faţa sa se aflau cei mai răi bandiţi."
Ce...
- Vedeţi ? - Da !
Aşa se face !
Priveşte ! Ce ţi-am spus ?
Du-l în grajd şi lasă-l în grija crocodilului care ticăie.
Dar dacă a ieşit el, cine a intrat ?
Ajutor !
Acum e rândul meu.
- Aşa cum ai promis. - Rândul tău ?
Te referi la asta.
E o carte incredibil de rară. O caut de ani de zile...
Nu vă pot trimite înapoi. Nu ştiu să fac asta.
Să ne trimiţi înapoi ?
De ce am vrea să ne întoarcem,
când în lumea voastă e atât de bine ?
Cu telefoane, cu arme...
Cum se cheamă chestia aia lipicioasă ?
- Bandă adezivă. - Da, bandă adezivă.
Îmi place la nebunie banda adezivă.
În plus, ce eram eu în "Inimă de cerneală" ?
Lacheul lui Adderhead.
Trăiam în pădure cu toţi monştrii ăia murdari.
Uitaţi-vă la mine acum. Am un castel.
Nu mă întorc niciodată acolo. Niciunul dintre noi nu se întoarce.
Ca să mă asigur de asta, voi face ce fac de fiecare dată
când cineva descoperă un exemplar din această carte enervantă.
Mi-ai promis că voi fi trimis acasă.
Da, ştiu. Am minţit când am spus asta.
Sunt un mincinos. Mint tot timpul. Mint, mint !
Credeam că, după atâţia ani, şi-a dat seama de asta.
Nu !
Scoate-o !
Trebuie să faci asta chiar de fiecare dată ? E jalnic, sincer.
Nu !
Îngrijeşte-ţi arsurile.
Altfel voi fi nevoit să-ţi anulez seara de jonglerie.
Ştii cât de mult aştept seara de jonglerie.
Închideţi-i !
Darius, nu uita să hrăneşti c-crocodilul, da ?
Pentru numele lui Tezeu !
N-a v-vrut.
Îi e f-foame. N-nu e v-vina lui.
E minotaur. Abia merge, din cauza lui D-Darius şi a felului în care citeşte.
Idiotul ăsta e de vină pentru multe lucruri.
Am ieşit din carte cu jumătate din text tatuat pe faţă.
Uitaţi-vă ce mi-a făcut la ochi.
Dacă asta vi se pare rău, uitaţi-vă cum arată nasul meu.
- Dezgustător ! - Da, bine.
Vă imaginaţi cât ne bucurăm că eşti aici.
Suntem încântaţi. Acum avem pe cineva care ştie să citească.
M-am rănit. Din nou.
Nu înţeleg.
În "Inimă de cerneală", nu mi-am ars niciodată mâinile.
Dar aici...
Focul nu are simţul umorului.
Iar încerci să fugi ?
Resa... renunţă.
Nu pleci nicăieri.
O clipă, am ţinut în mâini "Inimă de cerneală".
Dar acum s-a făcut scrum.
Şi eu nu mă voi întoarce niciodată acasă.
Dar pentru tine... mai e speranţă.
Când Darius te-a scos din "Lumea de Cerneală",
ţi-a lăsat vocea în carte.
Dar, dacă ai putea vorbi, mi-ai spune povestea ta ?
Mi-ai spune-o ?
Nu mi-ai spune-o.
Din cauză că sunt personajul care sunt.
Mă crezi slab şi necinstit.
Nu sunt doar aşa.
Nu tot timpul.
E doar un vis.
- E doar un vis... - Eşti bine ?
- Cum te cheamă ? - Farid.
- Eşti unul dintre cei 40 de hoţi ? - Nu mai vorbi cu mine !
Nu ştii că poartă ghinion să vorbeşti în vis ?
Proasto !
Dacă vorbeşti în vis, nu te mai întorci la realitate.
Proastă ?
Tu crezi că e un vis. Eu încercam să fiu drăguţă.
Bodogăne în continuare, că nu-mi pasă.
E doar un vis, doar un vis...
Vino acasă !
Te rog, vino acasă !
Bună dimineaţa !
Mulţumesc. Cum te-aş putea răsplăti ?
Resa, chiar dacă ţi-aş aduce o cheie, unde te-ai duce ?
Asta e familia ta ?
El e soţul tău ?
Fiica ta ?
Ai intrat în carte când am ieşit eu.
Ai intrat în carte când am ieşit eu...
Apoi Darius te-a scos din nou.
Gwin.
MI-AI VĂZUT FAMILIA ?
Am să-ţi scot lanţurile astea, şi apoi poţi pleca acasă.
Ne vedem la grajduri.
N-am mai avut niciodată controlul până acum.
Ştiu că o pot scoate pe Resa din carte.
Şi poate îl trimit pe Capricorn înapoi.
Trebuie să găsim alt exemplar.
Ţi-au trebuit doar nouă ani să-l găseşti pe ultimul.
Sunt sigură că autorul are un exemplar.
Dacă mai trăieşte, sigur are unul.
Cineva trebuie să ştie unde locuieşte.
Grozav ! Acum va trebui să încercăm să evadăm, nu ?
Dacă nu, vom fi aruncaţi la crocodilul care ticăie.
Cineva trebuie să-l oprească.
Înainte să spuneţi ceva, am venit să vă salvez.
După ce tu ne-ai adus în situaţia asta ?
Tu îţi vrei soţia la fel de mult cum vreau eu să mă întorc la familia mea.
Dacă voi credeţi că mai există un exemplar din "Inimă de cerneală",
să-l găsim împreună.
Şi cum te gândeşti să evadăm ?
VRĂJITORUL DIN OZ
Pagina 14.
Furtuna cea mare.
- Intraţi în castel ! - Să mergem !
"Din nordul îndepărtat se auzi un vuiet înfundat,"
"iar unchiul Henry şi Dorothy văzură"
"cum iarba se îndoia în valuri pe măsură ce furtuna se apropia."
"ŤVine ciclonul, Em ! Mă duc după animale.ť"
Fiţi c-cuminţi, căţeluşi.
"Deodată, unchiul Henry s-a oprit."
Plecaţi din piaţă !
"A dat fuga spre şopronul unde erau vacile şi caii."
"Mătuşa Em a lăsat deoparte ce făcea şi a venit la uşă."
"Privind mai atent, ea a înţeles ce pericol se apropie."
"Repede, Dorothy, a strigat ea ! Fugi în pivniţă !"
Uite-o ! Haide !
"Apoi, s-a întâmplat un lucru ciudat."
"Casa s-a învârtit de două sau trei ori şi s-a ridicat încet în aer."
"Dorothy a simţit că parcă ar zbura cu un balon."
Ar trebui să fie suficient.
Să plecăm de aici !
Cred că au fugit.
Ajutor !
Să mergem !
- Hai ! - Sunt în faţă !
- Haide ! - Prindeţi-i !
Hai ! Sus !
Ai avut dreptate.
- Mo ! - Gwin !
Meggie !
Staţi !
Nu vă mişcaţi !
Feriţi-vă !
Dustfinger !
Unde mergem ?
Nu mă lăsa !
Prizonierii ! Evadează !
Fugiţi !
- Repede, urcaţi ! - Fugiţi, fugiţi !
Urcaţi, urcaţi !
- Ia cheile, repede ! - Cheile !
- Care ? - Cea cu 9 pe ea !
Aşteaptă ! Gwin !
Hai, Gwin !
Hai ! Bine ! Porneşte !
Ţineţi-vă bine !
TOPEKA, KANSAS 10 KM
Atenţie !
- Şi acum crezi că e un vis ? - Ce altceva ar putea fi ?
Zburăm.
Sau noaptea zboară pe lângă noi ?
- Locuieşte în Alassio. - Încotro e asta ?
- Către sud. - Nu poţi fi mai exact ?
- E mai tare decât o cămilă, nu ? - Farid.
Huliganule !
Farid, ia nişte haine, altfel îngheţi de frig.
Se pare că aici e. Omul de la pescărie spune
că stă într-un apartament care dă spre piaţă.
- Grozav ! - Eu nu vin.
Ce vrei să spui ? Trebuie să vii.
- Altfel, nu mă va crede. - Poţi fi convingător.
Ai reuşit să mă scoţi din carte.
- Cartea ne e la îndemână. - Ţi-e teamă.
N-ai citit niciodată "Inimă de cerneală", nu-i aşa ?
Ce e de citit ? Am trăit-o.
Mai puţin finalul, dar nu mă interesează.
De ce ?
Tu ştii finalul poveştii tale, Meggie ?
Nu. Şi presupun că nici nu vrei.
Ar fi ca şi cum aş citi ultima pagină a unui roman poliţist.
Nu văd nimic interesant în asta.
Cred că eu ştiu cum se încheie povestea mea.
- Mă duc acasă. - De ce ?
Îmi pare rău. Realitatea e prea vie pentru mine.
Prefer o poveste care are bunul simţ să stea în pagina ei.
Nu, eu trebuie să mă întorc la bietele mele cărţi pângărite.
Vreau să le repar şi să le pun în ordine.
- Am să fac eu asta. - Uite nişte bani.
Eu mi-am cumpărat deja biletul.
Cu bine ! Noroc.
- Elinor... - Las-o !
- Să nu răceşti. - Pa !
Uite. Aici trebuie să fie.
Asta e.
- Signor Fenoglio ? - Da ?
- Numele meu e Mortimer Folchart. - Eu sunt Meggie.
- Fiica mea. - Şi eu vreau să devin scriitor.
Dă-mi ceva de scris. Repede, am o prăjitură în cuptor.
Nu staţi de parcă aţi fi împăiaţi. Dacă vreţi autograf, daţi-mi un pix.
Nu vrem.
- Nu vreţi autograf ? - Nu.
Atunci, pe barba lui Chaucer, de ce aţi sunat la uşa mea ?
Păi...
Dustfinger e în piaţă şi abia am evadat din satul lui Capricorn
şi nici nu ţi-ar veni să crezi ce a vrut să facă Basta.
Poftim ?
Vino acasă !
Te rog, vino acasă !
Trebuie să recunosc, povestea e bună.
Limbă-de-Argint e un concept minunat.
Păcat că nu m-am gândit eu la el.
Dar e absurd să luaţi asta în serios.
Ştiu că personajele mele sunt atât de credibile
încât par să iasă din carte, dar pur şi simplu nu e posibil.
Exact cum mi l-am imaginat.
Cred că ăsta e sentimentul pe care îl trăieşti când naşti.
Unde te duci ? Nu vrea să te cunoască.
Ba da ! Practic, sunt tatăl lui.
Ce-a fost chestia de la sfârşit ?
Se numeşte Răsuflarea Dragonului.
Poţi să mă înveţi să fac şi eu ?
Sunt sigur că trebuie să fie foarte emoţionant
să-ţi cunoşti personajele.
Dar scopul venirii noastre e să găsim o cale
de a le trimite înapoi în carte.
Tatăl tău tocmai mi-a dat o idee pentru un personaj.
Un hoţ care fură lucruri,
aşa cum fură gaiţa albastră obiecte strălucitoare de la ferestre.
Nu încerc să-ţi fur personajele.
Le-ai scos din carte. Acum încerci să le ţii departe de mine.
Asta, prietene, e hoţie pură.
Încerc doar să o aduc pe soţia mea înapoi.
- Dustfinger. - Am încercat să-l opresc.
- E minunat să te cunosc. - Nu, nu...
Cicatricele sunt perfecte. Hidoase, cum mi le-am imaginat.
- Ţi-am spus că se teme. - Dar nu de mine, sper.
Se teme de ce se întâmplă la sfârşitul cărţii.
Ce vrei să spui ? Fiindcă moare ?
Nu !
- Înţeleg. Da. Scuze. - Moare la sfârşit ?
Trebuia să fac povestea palpitantă. Asta e treaba mea.
Nu pot să aibă toate finaluri fericite.
Nici în viaţă nu sunt mereu finaluri fericite, nu ?
Şi cum se întâmplă ?
Eşti ucis de unul dintre oamenii lui Capricorn,
când încerci să-l salvezi pe Gwin.
Scena morţii e foarte impresionantă. Am plâns când am scris-o.
Crezi că îmi pasă ce ai scris ?
Nu-mi controlezi tu soarta. Altfel, n-aş mai fi aici.
Nu sunt doar un personaj din cartea ta.
Şi tu...
Nu eşti Dumnezeul meu !
Ascultă, bătrâne !
Ai un exemplar din carte sau nu ?
Fiindcă acum aş vrea să plec acasă, te rog.
Problema e că nu se mai tipăreşte de decenii.
Plus că primul tiraj a fost destul de mic.
Apoi a fost incendiul de la depozit, iar editura a dat faliment.
Chestia asta o să dureze o veşnicie.
Încetează ! Nu e momentul să te porţi prosteşte.
Încetează !
Eşti acră ca urina de ţap.
Mulţumesc. Şi nu vreau să ştiu de unde ştii asta.
Uită-te în jur. Grădina asta e un paradis.
Nu e niciun stăpân de sclavi, nicio furtună de nisip...
- Nu sunt muşte. - Nu e linişte şi pace...
Nu. Nici asta nu e.
Am păstrat câteva exemplare, dar le-am împrumutat
unei expoziţii de carte de la Genoa acum câţiva ani şi au fost furate.
Presupun că în spatele furtului e Capricorn.
Şi eu am crezut că e vorba doar de ghinion.
- Iată ! - Ce e ?
Manuscrisul original ! Ia te uită ! Dactilografiat, vă imaginaţi ?
Hrăpăreţilor !
După atâţia ani, încă îmi amintesc personajele.
Nimfele apelor din Pădurea făr' de Cărări.
Şi castelele din Umbra...
Prinţul Negru.
Oamenii Motley.
Şi, desigur, tu, Dustfinger.
Şi răufăcătorii:
Adderhead, Capricorn şi Incendiatorii.
Şi, cel mai rău dintre toţi, Umbra.
E o carte minunată.
- Aş da orice să pot intra în ea. - Stai la rând, bătrâne.
Eu am de la pagina 209 la 447. Tu ce ai ?
- Eu am restul. - Am nevoie de partea aia.
Acum, poţi să mă trimiţi înapoi în carte, nu ?
Am să încerc. Dar numai după ce o scot pe soţia mea de acolo
şi văd că e teafără.
- Doar aşa o fac. - S-ar putea să avem o problemă.
- Ce vrei să spui ? - Nu poţi s-o scoţi din carte.
- De ce ? - Fiindcă nu e în carte.
- Ce spui acolo ? - Am văzut-o.
Nu mai e în carte.
- E... - Unde ?
E în satul lui Capricorn. A scos-o Darius.
- Trăieşte ? - Am fost acolo şi nu mi-ai spus !
- Aveam nevoie de carte ! - N-aveam nevoie de carte.
- Eu aveam nevoie de carte ! - Mama era acolo şi nu ne-ai spus ?
Ascultă... Nu te uita aşa la mine !
Dacă ştia adevărul, tatăl tău nu mă mai ajuta să găsesc cartea.
Şi am nevoie de carte.
Ce personaj egoist, respingător şi slab !
- El e de vină, el m-a scris aşa ! - Nu sunt de acord.
Spune-mi cum s-o găsesc !
Promite-mi întâi că mă trimiţi înapoi în carte.
- Spune-mi unde îmi găsesc soţia. - Şi mie mi-e dor de familia mea.
Bine.
Promite-mi.
Promit.
Vreau să vă ajut s-o salvaţi pe mama.
- Luaţi-mă cu voi. - Ştii că nu pot să fac asta.
Dar pot să vă ajut.
Poţi să ne ajuţi stând aici, în siguranţă.
Nu ştii ce pot face eu.
Şi nici eu nu ştiu...
Meggie, te rog...
Haide ! Trebuie să stai aici.
- Mulţumesc. Ai grijă de Meggie. - Da.
- Şi de Farid. - Poftim ?
- Ai grijă şi de Farid. - Desigur.
De ce nu pot să vin şi eu ? E maşina mea.
Scumpo...
- Adu-o înapoi. - Aşa voi face.
Redus la statutul de bonă. Minunat !
Mai repede ! O să pierdem trenul !
- În cât timp ajungem ? - Repede. Hai !
- Pot să stau lângă tine, mamă ? - Şi eu.
O să stau la mijloc.
"Ce s-a întâmplat mai devreme," spuse Dorothy...
"N-a fost vina mea."
"Nu ai niciun drept să..."
"Dacă vrei să-mi folosesc puterile magice ca să te trimit acasă,"
"trebuie mai întâi să faci ceva pentru mine."
"Ajută-mă şi te voi ajuta."
"Ce trebuie să fac ?", spuse fetiţa.
"Ucide-o pe Vrăjitoarea cea Rea de la Apus."
"Din depărtare, dinspre miazănoapte,"
"se auzi un vuiet înfundat,"
"iar unchiul Henry şi Dorothy văzură"
"cum iarba se îndoia în valuri pe măsură ce furtuna se apropia."
"Toto a făcut-o pe Dorothy să râdă."
"Era un căţeluş negru, cu păr lung şi mătăsos."
"şi ochişori negri, ce sclipeau veseli"
"pe ambele părţi ale năsucului său nostim."
Toto ? Nu fi speriat, Toto.
Nu mai eşti în Kansas.
Toto !
Ieşi de acolo ! O să mă bagi în necazuri !
- Eu sunt. Deschide uşa ! - O clipă !
Niciun sunet ! Vorbesc serios !
Îmi pare rău, nu am avut de ales.
Dar priveşte ! E Basta !
Mă tem că până şi pentru mine, toţi bandiţii sunt la fel.
Bună, prinţeso ! Unde e tatăl tău ?
I-am spus că s-a întors în sat, dar nu m-a crezut.
- Le-ai spus ?! - Mi-a ţinut cuţitul la gât.
Nu e îngrozitor ? Şi nu mă cred că eu sunt autorul.
Spune-ne unde e Limbă-de-Argint până nu vă ucid pe amândoi.
- Toto, nu ! - Toto ?
Dumnezeule ! A moştenit darul tatălui ei.
O altă Limbă-de-Argint. Capricorn va fi încântat.
Ia-i pe amândoi !
- Dacă Darius a scos-o din carte... - Nu, e bine.
- În cea mai mare parte... - În cea mai mare parte ?
- Nu are voce. - Poftim ?
A scos-o din carte primăvara trecută
şi nu are voce.
Dar, în afară de asta, e bine.
- Trage pe dreapta. - Pentru ce ?
- Trage pe dreapta ! - Desigur, nevăstuică vorbitoare !
- Ţi-am spus să stai cu bătrânul. - Dar e rău.
Nu la fel de rău cum e Capricorn.
Nu mă sperie. Am fost crescut de criminali şi hoţi.
Ar trebui să te sperie.
- Ar trebui să te trimit înapoi. - Aş veni după voi.
Urcă.
După aceea, poţi să mă înveţi Răsuflarea Dragonului.
Urcă în maşină odată !
Dle Fenoglio ?
Tipii ăia încercuiesc zona. Ar trebui să intrăm acum.
Când ajungem în aripa slujnicelor,
camera Resei e a treia uşă pe dreapta, venind din spate.
Mă duc eu prin spate. Voi acoperiţi-mă.
Bine. Pe aici intrăm.
O să fie periculos, aşa că trebuie să ţinem ritmul.
Trebuie să te mişti repede.
După tine.
Facem pauză să ne odihnim ?
Nu, e în ordine. Mergi înainte.
- Puştii ăştia... - Sunt bine.
Acolo !
- Acolo ! - Împuşcă-l !
- Doboară-l ! - Mulţumesc.
- Sunt în spatele pieţei. - Nu !
Haide ! Repede !
Repede ! Haide !
Taie-i calea în piaţă !
Nu-l lăsa să scape !
Uită-te la asta ! Răsuflarea Dragonului.
Cred că am învăţat. Uite, pune mâna pe mâna mea.
A trecut prea mult timp. Mă duc să văd dacă e bine.
- Haide ! - Îl vom găsi.
Nu e departe.
- Bravo ! Mulţumesc. - Cu plăcere.
Iată cine s-a întors. Ce drăguţ !
Exact la timp pentru execuţia ta.
Bine.
Castelul lui Capricorn e ca un hotel de cinci stele.
Nu pentru tine, evident. Tu vei fi închis în criptă.
Dar unii dintre oaspeţi vor avea cameră cu vedere.
Resa... Îmi pare rău.
Soţul tău e aici.
A venit să te salveze.
Pe acolo !
Acolo !
- Haide ! - Ce s-a întâmplat ?
Îl vor omorî pe Dustfinger.
Pe aici.
- Îl vor omorî şi e vina mea. - Ba nu. Ce s-a întâmplat ?
Are toate literele alfabetului. Exact ca în cartea mea !
E ca şi cum ar intra în imaginaţia mea.
Mă întreb ce te va pune Capricorn să citeşti.
Sper că e ceva bun. Sunt emoţionat. Dar tu ?
"- Ce plută, Jim ? - Pluta noastră cea veche."
"Vrei să spui că pluta noastră cea veche n-a fost făcută fărâme ?"
M-ai convins.
Deşi nu ştiu ce va face bietul băiat fără plută.
M-am săturat să fac trucuri stupide pentru tine.
- Spune-mi unde e tatăl meu. - N-am nici cea mai vagă idee.
Sincer, nici nu-mi pasă, fiindcă citeşti la fel de bine ca el.
- La ce te holbezi ? - Eşti exact cum te-am scris.
- Un tâlhar laş. - Cum îndrăzneşti ?
Vei plăti pentru povestea ta mizerabilă !
Doar r-regele o poate scoate. Nu-ţi a-aminteşti ?
Să nu râzi de mine !
Pleacă de lângă mine ! Să fie executat odată cu ceilalţi.
Câinele ? Vrei să fie executat câinele ?
Cât despre tine, vom vedea cat de ataşat eşti de creaţiile tale
atunci când Umbra te va scalpa.
Nu poţi să-l scoţi din carte. Ai ars ultimul exemplar.
Te-am văzut când ai făcut asta.
Greşit.
Am păstrat pentru mine un exemplar din carte.
Nu-i aşa că sunt plin de surprize ?
Nu. Nu puteam să le ard pe toate, nu-i aşa ?
În niciun caz atât cât prietenul meu e încă înăuntru.
O să-ţi placă !
Şi prin asta vreau să spun că te vei face mică de spaimă.
Ador lumea asta şi am de gând
să-mi scriu numele pe fiecare pagină a ei.
Tu şi Umbra mă veţi ajuta să fac acest lucru.
Nu-ţi citesc nimic.
Serios ?
Să-ţi arăt ce se întâmplă cu cei care nu ascultă.
A fost foarte neascultătoare. Obositoare la culme.
Încearcă mereu să evadeze.
Aşa că am să pun capăt situaţiei.
- Meggie. - Mamă !
Tu eşti !
Mo e aici. Te va scoate de aici. Vom scăpa cu toţii.
Ce demonstraţie emoţionantă de empatie !
"Mamă."
Uită-te la mine.
Da, văd asemănarea.
Tot mai crezi că nu te pot convinge să citeşti pentru mine ?
Nu ! Mamă !
Te rog !
Meggie !
E prea târziu să faci vreo schimbare ?
Schimbare ?
Mă gândeam că ai putea să adaugi câteva rânduri.
Nu trebuie să fiu o mare frumuseţe.
Nu ştiu dacă ai văzut cum arată nasul meu. Aş vrea unul frumos.
Nasul tău... Da.
Crezi că ai putea face asta ? Să rescrii povestea, s-o schimbi puţin.
Nu ştiu. E o idee minunată.
Mişcă-te !
- Ce faci ? Lasă-mă ! - Nu te poţi duce acolo !
- Fiica mea e la ei. - O omoară, dacă faci vreo prostie.
- Nu trebuia s-o las singură. - Trebuie să stăm ascunşi.
Nu avem de ce să ne temem.
Sunt doar nişte coşciuge pline de praf.
Dacă există spirite rele aici, nu pe noi sunt supărate.
Prinţesa trebuie să-şi odihnească vocea în seara asta.
Am văzut-o pe mama. E ţinută prizonieră aici.
Ştiu.
- L-ai văzut pe tata ? - Da. E bine.
Capricorn mai are un exemplar din carte.
Mă obligă s-o citesc ca să-l scot pe Umbra din ea.
Am darul lui Mo. Pot s-o fac.
Atunci, ai putea să mă trimiţi tu înapoi în carte.
"Într-o noapte cu clar de lună,"
"Umbra s-a pus pe treabă..."
Fă-l să-l ucidă pe Capricorn. Fă-l pe Umbra să facă asta.
Mâncare pentru mica prinţesă.
Capricorn vrea să ai putere pentru diseară.
Ar trebui să rămâi. Spunem poveşti cu fantome.
Aşa e. Nu-ţi plac poveştile cu fantome, nu-i aşa ?
Îţi dau eu poveşti cu fantome !
Ia-l de pe mine !
Săculeţul meu !
Nu mai ai talismanul protector.
- Dă-mi-l înapoi ! - Vino şi ia-o !
Ce faci ?
Cineva trebuie să ne scoată de aici şi nu cred că scriitorul o va face.
- Dă-mi aia înapoi ! - Ai grijă !
Poate n-am nevoie de noroc.
E timpul să terminăm ce am început.
Te blestem pe oasele mortului din acest coşciug.
Nu spune asta !
Fie ca spiritul lui să te bântuie la fiecare pas.
Ia blestemul înapoi !
- Deschide poarta ! - Mai repede !
Deschide poarta ! Dă-mi drumul !
Care e ?
- Ajutor ! Prizonierii evadează ! - Focul ! Foloseşte focul !
Hai, grăbeşte-te !
Ajutor, prizonierii fug !
Prizonierii fug !
Haide !
Prizonierii evadează ! Ajutor !
Repede !
Îmi pare rău. Nu pot.
- Nu pot, îmi pare rău. - Nu pleca !
Nu pleca !
Nu trebuie să fii egoist doar pentru că aşa te-am scris.
Eşti mai mult de atât ! Chiar tu ai spus asta !
Rămâi şi ajută-ne !
Ajutor !
Prizonierii evadează ! Ajutor !
Nu pleca ! Întoarce-te !
Dumnezeule !
E foarte posibil ca acesta să fie cel mai stupid lucru
pe care l-ai făcut în viaţa ta, Elinor.
E o adunătură de tâlhari şi criminali.
Ce-ai de gând ? Să te duci să le spui ce să facă ?
E foarte probabil să te asculte, nu-i aşa ?
Şoarece de bibliotecă fraier, cu capul în nori...
Mulţumesc.
- Trăieşti ! - Mulţumesc.
Bine. E suficient.
Le-ai găsit pe Resa şi Meggie ? Ce fac ?
Sunt bine. Deocamdată...
Dar Capricorn are un exemplar din carte.
Poftim ?!
A păstrat unul în secret.
Mereu a vrut să-l scoată pe Umbra din carte.
Nu pot să-l scot pe Umbra. Ne-ar ucide pe toţi.
Nu mai are nevoie de tine.
A găsit pe altcineva. Pe Meggie.
Pe Meggie ?!
Eşti în pană de inspiraţie ?
Poate te ajut eu.
- Da. Vrei să fii scriitor, nu ? - O spui de parcă ar fi ceva rău.
Nu. E doar o profesie singuratică.
Uneori, lumea pe care o creezi
pare mai prietenoasă şi mai plină de viaţă decât cea în care trăieşti.
Şi îţi doreşti să fii acolo.
Eşti o fată isteaţă, Meggie.
Eşti cea mai drăguţă domnişoară cu care
aş fi putut fi închis într-o criptă în aşteptarea execuţiei.
Nu am ajuns încă la forma de care am nevoie,
dar e foarte aproape.
Hai ! Hrăniţi-ne !
Fir-ar să fie ! Au venit mai devreme !
E foarte neplăcut. Am aruncat una pe undeva pe aici.
Cuvintele trebuie să fie perfecte, altfel nu merge.
Trebuie să fie scrise de scriitor.
Să sune la fel ca "Inimă de cerneală".
Uite-o !
Uite ce ?
Ceva care să-i amintească de mine când nu voi mai fi.
Nu mă prea dau în vânt după scrierile tale de prost gust, bătrâne.
Tu eşti una dintre scrierile mele de prost gust, coţofano,
aşa că ar trebui să fii atentă la ce mototoleşti.
- Unde o duci ? - Să-şi pună rochia de petrecere.
Nu-ţi face griji. Şi tu eşti invitat la festin.
N-am mânca fără tine. De fapt, tu eşti felul principal.
Umbra vă va mânca pe tine şi pe domnişoara mai târziu,
aşa că sigur va veni cineva să te ia.
Ai vrut să fii singură, nu ? Iată-te.
Singură în pustietate. Muşcată de ţânţari, cu băşici...
Dumnezeule !
Şi ai vreun plan ? Nu. Niciun plan.
Doar să închiriez o motocicletă, să găsesc o hartă.
O să ne gândim când ajungem acolo.
- Ăsta e planul. - Bine.
Tu le distragi atenţia cu focul.
- Pot să dau foc castelului. - Pot să te ajut şi eu.
Nu-mi sta în cale !
Când oamenii lui Capricorn vor încerca să stingă focul,
eu intru şi le salvez pe Meggie şi pe Resa.
Dar sunt mai mulţi decât noi. Şi au chestiile alea...
Arme.
De-asta ne vom deghiza în Jachete Negre. Să mergem !
E un sătuc cu adevărat frumos.
Dar ar fi frumos să am unul ceva mai mare.
Să avem mai mult loc.
Să extind graniţele regatului meu.
De-asta am nevoie de Umbra.
Şi nu vreau să mai evadeze nimeni.
Dacă nu te opreşti din tremurat, te prind cu un ac.
Chiar te aştepţi să scot o armată întreagă din cartea asta ?
- Ai o idee mai bună ? - Nu.
Aşa mă gândeam şi eu.
Mişcă-te !
Haide !
Da !
Hai !
Mergi !
Da !
Înainte !
Dacă încerci să faci vreo prostie, n-o mai vezi teafără pe mama ta.
Te rog !
A sosit timpul să fim reuniţi cu vechiul nostru prieten !
Leagă-i.
NEBUNA DIN CHAILLOT
Bună seara !
Vrei să pleci de aici ?
Atunci, va trebui să mă ajuţi.
"Inimă de cerneală" !
Citeşte !
Citeşte cuvintele !
Rosteşte cuvintele !
Eşti foarte priceput la asta.
Dar asta nu înseamnă că suntem prieteni.
Citeşte !
Citeşte ! "Inimă de cerneală" !
Citeşte !
E la mine ! Uite !
"Capricorn conducea o armată de oameni brutali"
"care semănau teamă în inimile şi minţile"
"tuturor celor cu care aveau de-a face."
"De câte ori treceau,"
"oamenii ferecau uşile şi îşi ascundeau copiii."
"Dar dintre toţi ticăloşii din Pădurea făr' de Cărări"
"cel mai temut şi mai ponegrit era cunoscut ca Umbra."
Umbra...
"Făcut din cenuşa victimelor lui Capricorn,"
"Umbra era nemuritor şi invulnerabil"
"şi la fel de nemilos ca şi stăpânul lui."
"Degetele sale şi până şi răsuflarea sa aduceau moarte"
"lăsând urme pe unde trecea."
"El apare doar atunci când îl cheamă Capricorn,"
"ieşind din pământ, un monstru fioros fără chip."
Nu ! Nu mai citi ! Opreşte-te !
"Mereu nerăbdător să-şi consume următoarea victimă."
Nu mai citi, Meggie !
Meggie, nu mai citi !
Minunat !
Desfată-te !
Mamă !
Trebuie să plecăm !
Umbra !
Toto ! Bravo !
Mamă !
Festin !
"Totuşi, într-o noapte înstelată, Umbra auzi altă voce."
"Vocea unei fete. Şi, când îi rosti numele, îşi aminti."
Luaţi-i cartea !
"Şi-i aminti pe toţi cei din a căror cenuşă fusese făcut."
"De toată durerea, suferinţa."
"Umbra îşi aminti şi era hotărât să se răzbune."
"Pe toţi cei a căror cruzime provocase atâta suferinţă."
Opreşte-o !
"Umbra se duse către stăpânul lui şi îşi întinse mâinile de cenuşă."
Nu e corect ! Luaţi-o !
Nu e asta cartea. Nu scrie aşa.
Opriţi-o ! S-o oprească cineva din citit !
- Opriţi-o ! - Meggie, ai grijă !
Mo !
- Dă-mi aia ! - Dă-mi-o înapoi !
Ce întorsătură plăcută a evenimentelor !
Limbă-de-Argint, ai ajuns la timp pentru cină.
Nu ! Nu castelul meu !
A-atacaţi !
La o parte din calea mea !
Resa !
Nu ! Lasă-mă !
Nu !
Credeţi că aceste creaturi mă pot cuceri pe mine ?
Du-te ! Devoreaz-o !
Mai întâi va trebui să treci de mine !
Ai grijă, Mo !
- Citeşte în continuare ! - Poftim ?
- Citeşte în continuare ! - Nu pot ! Nu mai am ce citi !
Atunci, scrie !
Haide, Meggie !
Poţi s-o faci !
"Umbra se îndepărtă de cei nevinovaţi."
UMBRA...
"Umbra se îndepărtă de cei nevinovaţi."
"Şi se îndreptă către stăpânul său cel rău,"
"ce-l manipulase în toţi aceşti ani."
"Umbra îşi întinse mâinile de cenuşă spre el."
"Şi atunci, Capricorn începu să se crape şi să pălească"
"precum o pagină dintr-o carte veche,"
"devenind subţire şi străveziu ca hârtia."
Nu te las !
Tată !
"Sufletul negru ca cerneala al lui Capricorn se umplu de teamă"
"când văzu că sfârşitul era aproape."
"La fel şi sufletele celorlalţi pe care Umbra îi privea"
"şi care făptuiseră ticăloşii în numele lui Capricorn."
"Apoi, au fost spulberaţi. Precum cenuşa în vânt !"
Opreşte-te ! Ajutor !
Nu !
"În timp ce teribilul monstru s-a risipit la rândul său."
E Meggie. Citeşte.
Se întorc în cărţile lor. O să ratez şansa.
Eu nu vreau să mă întorc în cartea mea împuţită.
"Cei care au fost scoşi din cărţi împotriva voinţei lor"
"au fost eliberaţi, răul făcut a fost îndreptat"
"şi au fost trimişi înapoi."
- Mo ! - Resa !
Toto ?
Meggie !
Te rog, eliberează-mă !
"Iar dorinţa bătrânului creator fu îndeplinită..."
"... dispărând în lumea la care până acum doar a visat."
"În cele din urmă, după ceea ce a părut o viaţă de aşteptare,"
"fata a primit darul cel mai de preţ."
"Mama, pe care ştia că o va revedea cândva şi tatăl iubit..."
- Meggie ! - ... "au venit să o îmbrăţişeze."
Draga mea, mi-a fost dor de tine !
- Ce s-a întâmplat ? - Am ratat şansa.
Am ratat-o. Au plecat toţi.
Am ajuns prea târziu ca să plec acasă.
Acum nu mă va mai trimite înapoi.
A spus că va încerca. După ce-şi va găsi soţia.
N-o va face. N-ar mai risca s-o piardă din nou.
Iar eu nu i-aş cere asta.
Încetează, Elinor ! E stupid să plângi la finaluri fericite.
Vino !
Dustfinger.
Dustfinger ?
Să mergem ! Hai ! E timpul să plecăm.
- Meggie, repede ! Hai ! - Meggie...
Cartea a dispărut.
- Nu mai avem nevoie de ea. - Grozav !
O să am coşmaruri săptămâni la rând.
- Haide ! - Haide !
Eşti bine ?
- Voiai să pleci fără mine ? - Nu !
Ţi-e mai bine cu ei.
Dacă pleci, ar trebui să iei şi asta cu tine.
Ai furat-o ?
Am învăţat de la cel mai bun.
M-am gândit că poate găsim pe cineva...
Un alt cititor. Cineva care să te trimită înapoi.
Dar fata aceea ? O placi, nu-i aşa ?
Dacă vii cu mine, s-ar putea să n-o mai vezi niciodată.
Am furat o poză din buzunarul lui Limbă-de-Argint.
Dacă e să rămân cu tine,
poţi să fii de folos.
Ne aşteaptă un drum lung.
Dustfinger.
Dustfinger !
Am promis.
Acum e rândul tău.
Grozav !
Eşti sigur că vrei asta ?
Îţi aminteşti ce se întâmplă în finalul cărţii.
I-am spus şi scriitorului. Nu-mi controlează destinul.
Acum, soarta mea e în mâinile mele.
Noroc !
Nu mă înţelege greşit, dar să nu te mai întorci, bine ?
Fă-o !
"Trecuseră mulţi ani de când Dustfinger văzuse prima oară"
"dealurile verzi şi moara cea veche."
"Dar era chiar mai frumos decât îşi amintea."
"Fluturii zburau la firul ierbii..."
S-a întors.
- Acolo unde vrea să fie. - Şi tu ?
Nu pot să mă duc după el.
Fiindcă l-am ţinut pe Gwin aici, povestea lui va avea alt sfârşit.
Nu va muri.
Poţi rămâne cu noi.
A fost ideea mamei.
Îmi pare rău. Nu trebuia să spun asta ?
Dar să nu te aştepţi să te trimit înapoi.
- Poţi să mă înveţi să citesc ? - Da.
Poate.
Eu pot să te învăţ Răsuflarea Dragonului.
Roxanne !
Aţi urmărit INIMĂ DE CERNEALĂ
Subtitrare extrasă de pe Blu-ray de către Raduk74 @ www.subs.ro