INTERVIU CU UN VAMPIR
Vrei să-ți spun povestea vieții mele?
Ți-am spus, cu asta mă ocup.
Colecționez asemenea povești. Lucrez la radio KFRC.
Îți trebuie multe casete pentru povestea mea.
Nici o problemă, am o geantă plină.
M-ai urmărit până aici, nu?
Cam așa ceva. Pari un om interesant.
- Aici locuiești? - Nu, asta e doar o cameră.
Ne apucăm de treabă?
- Cu ce te ocupi? - Sunt vampir.
Așa ceva n-am mai auzit până acum.
- Chiar vrei să spui că asta ești? - Exact. Te așteptam pe alee.
Te priveam cum mă urmărești. Apoi ai început să vorbești.
- Ce noroc pe capul meu... - Poate că amândoi avem noroc.
Spuneai că mă așteptai.
Ce voiai să faci? Să mă omori, să-mi sugi sângele?
Da, dar acum nu trebuie să-ți mai faci griji.
Chiar crezi că ești vampir?
Nu putem începe interviul așa. Stai să aprind lumina.
- Parcă vampirilor nu le place lumina. - O adorăm.
Dar voiam să te pregătesc.
- Iisuse! - Nu te teme!
- Vreau să profit de șansa asta. - Cum naiba ai făcut asta?
Cum o faci și tu. E o serie de mișcări simple.
Doar că mă mișc prea repede ca să mă vezi.
Sunt făcut din carne și oase, dar nu sunt om.
Nu mai sunt om de 200 de ani.
Ia loc!
Cum să te liniștesc? Să începem ca în "David Copperfield"?
"M-am născut, am crescut..."
Sau să începem cu momentul nașterii mele în întuneric, cum îi spun eu?
Cu asta ar trebui să începem, nu crezi?
Nu minți, nu?
De ce aș minți?
S-a întâmplat în 1791.
Aveam 24 de ani. Eram mai tânăr decât ești tu acum.
Dar erau alte vremuri. La vârsta aceea eram bărbat.
Eram proprietarul unei mari plantații din sudul New Orleans-ului.
Soția mea murise în chinurile nașterii.
Ea și copilul fuseseră îngropați de jumătate de an.
M-aș fi alăturat lor cu bucurie.
Nu puteam îndura pierderea lor. Voiam să scap de durere.
Voiam să pierd totul.
Averea, plantația, mințile...
- Câți ași sunt în pachetul ăsta? - Vrei să spui că trișez?
Nu, vreau să spun că ești un rahat.
N-ai curajul propriilor opinii, domnule. Fă-o!
Cel mai mult îmi doream moartea. Acum îmi dau seama de asta.
O chemăm la mine, voiam să mă scape de durerea vieții.
Invitația mea era deschisă tuturor.
Târfei de lângă mine, codoșului care ne urmărea...
Dar a acceptat-o un vampir.
Dă-mi banii sau te omor!
Îți mai dorești moartea sau ai simțit-o destul?
Destul!
M-a părăsit acolo, pe malurile Mississippi-ului,
nici viu, nici mort...
Cine ești? Ce cauți în casa mea?
Am venit să răspund dorințelor tale.
Viața nu mai are nici un sens, nu?
Vinul nu mai are gust, mâncarea îți face greață.
Nu găsești nici un motiv ca să trăiești, nu-i așa?
Dar dacă eu îți pot aduce totul înapoi?
Dacă pot să elimin durerea și să-ți ofer o altă viață?
O viață cum nici nu-ți poți închipui.
O viață veșnică.
Iar boala și moartea nu te vor mai putea atinge.
Nu te teme. Îți voi permite ceva ce mie nu mi s-a permis: să alegi.
În dimineața aceea, când încă nu eram vampir,
am văzut ultimul răsărit de soare.
Îmi amintesc totul, dar nu-mi aduc aminte nici un alt răsărit.
Am privit zorii magnifici pentru ultima oară,
dar parcă îi vedeam pentru prima oară.
Apoi mi-am luat adio de la soare și am devenit ceea ce sunt acum.
Ți-ai luat rămas-bun de la lumină?
Ți-am supt sângele până în pragul morții.
Dacă te las aici, vei muri.
Sau poți fi tânăr de-a pururi, prietene, așa cum suntem acum.
Dar trebuie să-mi spui dacă vrei sau nu.
Da...
Da.
Corpul tău moare. Nu-i da atenție.
Așa am pățit toți.
Acum privește cu ochii de vampir.
- Ce ai văzut? - Cuvintele sunt prea sărace.
E ca și cum ai întreba cerul ce vede. Nici un om nu știe.
Statuia părea că se mișcase, dar nu era așa.
Lumea se schimbase, totuși era aceeași.
Eram un vampir abia născut, plângând în fața frumuseții nopții.
Mai vrei o țigară?
- Da. Nu te deranjează, nu? - Deloc.
Așa mă gândeam și eu. Doar n-o să mori de cancer, nu?
Nu. Nu cred.
- Dar crucifixele? - Crucifixele?
- Da. Te poți uita la ele? - Chiar îmi place să le privesc.
- Și treaba cu părul înfipt în inimă? - Prostii!
Dar sicriele?
Sicriele... Din păcate, ele sunt o necesitate.
Nu-ți face griji. În curând vei dormi mai bine ca niciodată.
Iar când te vei trezi, eu te voi aștepta.
Și lumea întreagă, împreună cu mine.
Trebuia să găsesc sânge. Era o necesitate.
M-am trezit seara, cu o foame cum nu mai simțisem nicicând.
După ce guști vinul ăsta, n-o să te mai duci la altă cârciumă.
Crezi, scumpo? Și dacă aș prefera să-ți simt gustul buzelor?
Buzele mele sunt și mai dulci.
Prietene, ar trebui să guști buzele astea.
Sărută la fel de profund ca tine?
Și mai profund, scumpo...
Nu-i voi lua viața!
Am făcut-o eu pentru tine.
E moartă, prietene.
E atât de ușor, că ți se face și milă de ei.
O să te obișnuiești cu uciderile. Uită de legătura cu viața.
Te vei obișnui cu lucrurile astea imediat.
- Nu vă e foame, domnule? - Dimpotrivă, draga mea.
V-ar mânca pe toți.
O să mănânc, Yvette. Acum lasă-ne singuri.
Nu te poți preface, prostule? Nu te da de gol.
Avem noroc că stăm într-o asemenea casă.
Prefă-te că bei, măcar.
Cristaluri atât de fine n-ar trebui să rămână nefolosite.
Știu... Se răcește atât de repede!
Putem trăi așa, cu sângele animalelor?
Asta nu e viața, e supraviețuire.
Dar e o șmecherie folositoare, dacă stai o lună pe mare.
Nu există nimic pe lume care să nu prezinte o oarecare...
Fascinație.
Da. Gata cu pălăvrăgeala asta stupidă!
Putem trăi fără să omorâm oameni.
Totul e posibil. Dar încearcă asta o săptămână.
Vino la New Orleans, să-ți arăt adevărata vânătoare.
Lestat ucidea câte doi, uneori trei oameni pe noapte.
Îi plăcea să înceapă seara cu o tânără proaspătă.
La felul doi, preferă o frumoasă tânără bogată.
Dar snobul din el iubea vânătoarea din înalta societate.
Iar sângele aristocraților îl încânta cel mai tare.
Ideea e să nu te gândești la ce faci. O vezi? E văduva St. Clair.
L-a pus pe filfizonul acela frumos să-i ucidă soțul.
De unde știi?
Citește-i gândurile!
Nu pot.
Darul întunericului e diferit, pentru fiecare.
Ceva e valabil pentru toți: devenim mai puternici cu trecerea timpul.
Crede-mă pe cuvânt.
A învinuit un sclav pentru acea crimă. Închipuiește-ți ce i-au făcut...
Oamenii răi sunt mai ușor de ucis și au un gust mai bun.
Încântată, domnule!
Domnule, sunt încântată!
Unde mergem?
Nicăieri.
Tinere, mă uimești!
Ți-aș putea fi bunică.
Asta e "melodia"! Mi-o amintesc.
Crimă!
Fluturașii mei! Mi-a ucis fluturașii! Nu!
Vampir laș, ucizi șobolani și pudeli! Puteai să ne termini pe amândoi!
- M-ai condamnat la o viață în Iad! - Eu nu cunosc Iadul.
Așa e mai bine. Mânie! Furie! De asta te-am ales.
Dar pe mine nu mă poți ucide, Louis.
Mănâncă ce vrei.
Șobolani, găini, pudeli...
Te voi lăsa și voi privi cum te dai pe brazdă.
Dar ține minte că viața fără mine va fi și mai greu de suportat.
Consideră-te norocos. La Paris, un vampir trebuie să fie inteligent.
- La Paris? - Aici e de-ajuns o pereche de colți.
- Ești din Paris? - Ca și cel care m-a făcut vampir.
Povestește-mi despre el. Probabil ai învățat ceva de la el.
N-am învățat nimic. Eu n-am putut alege, îți amintești?
Dar trebuie să știi câte ceva despre sensul lucrurilor.
De ce trebuie să știu toate astea? Tu le știi?
Zgomotul ăsta mă înnebunește!
Suntem aici de săptămâni întregi și n-aud decât zgomotul ăsta.
Ei știu ce suntem.
Ne-au văzut mâncând din farfurii goale și bând din pahare goale.
Să mergem la New Orleans, atunci! A sosit Opera din Paris.
Putem încerca "bucătăria franceză".
Scuză-mă dacă respectul meu pentru viață persistă.
Curând o să termini găinile, Louis.
Dle Louis, nu vreți să luați cina?
- Nu, draga mea. - Ne facem griji pentru dv.
Când o să mai călăriți pe câmp?
Și de când n-ați mai trecut pe la sclavi?
E moarte peste tot.
- Mai sunteți stăpânul nostru? - Asta e tot, Yvette.
Nu plec până nu mă ascultați!
Alungați-l pe prietenul dvs. Sclavii se tem de el.
Și de dv.
Și eu mă tem de mine...
Ascultați-mă! Locul ăsta e blestemat!
Iar stăpânul vostru e diavolul.
Plecați cât mai puteți! Sunteți eliberați cu toții! M-ați auzit?
Fugiți! Salvați-vă!
Perfect!
Dă foc casei! Distruge tot ce avem! O să trăim pe câmp, ca vitele.
- Credeai că poți să ai totul. - Mai taci, Louis!
Vino încoace!
Unde suntem?
Unde crezi că suntem, prietenul meu cel idiot?
Suntem într-un cimitir împuțit.
Ești fericit, acum? Îți convine? E locul potrivit?
Locul nostru e în Iad.
Dacă Iadul nu există sau nu ne primesc acolo? Te-ai gândit la asta?
Dar Iadul exista.
Și, indiferent unde mergeam, mă aflam în el.
Am închiriat camere în portul New Orleans.
Prietena ta nu ține la vin.
Nu-ți face griji. Îți pot încălzi pielea ta cea rece mai bine decât ea.
Crezi?
Ia te uită! Acum ești cald.
Da, dar prețul plătit e mare. Am epuizat-o pe prietena ta.
Ești atât de moale!
Mi te închipui întinsă pe un pat de satin alb...
- Ce lucruri frumoase spui! - Știi ce fel de pat?
Să stingem lumina?
"Și atunci am stins lumina."
"Dar, după ce ți-am luat lumina, nu-ți pot reda răsuflarea."
"Căci ea pălește."
Pentru tine, Louis. Poți pretinde că e vin.
- Nu e moartă! - Iubești natura ta de muritor.
Te opui singurului lucru care îți poate aduce liniștea.
- Numești asta liniște? - Suntem prădători.
- Trebuie să facem asta cu detașare. - Fata, Lestat!
- Ia-o, Louis! Pune capăt foamei. - Nu!
Gata, copilă...
Ești obosită și trebuie să dormi.
E un sicriu! Dă-mi drumul! Nu sunt moartă!
E sicriul tău, iubito. Simte-te bine! Mulți n-apucă să vadă cum e.
- De ce faci asta? - Pentru că îmi place.
Ocupă-ți gustul de estet cu lucruri pure.
Ucide-i repede, dacă vrei, dar ucide-i!
Pentru că, fără îndoială, ești un ucigaș, Louis!
- Ce spuneai? - E un sicriu!
Așa e! Înseamnă că ești moartă.
- Dar nu sunt moartă, nu? - Nu, nu ești.
- Încă... - Termin-o! Acum!
- Fă tu asta! - Scapă-mă de el!
Scapă-mă! Mă lași să plec?
Nu pot să mor așa! Am nevoie de un preot.
Prietenul meu e preot. Îți va asculta el spovedania.
- Dacă nu vrei s-o fac ca noi. - Nu!
Atunci, ia-o, Louis! Pune capăt suferințelor ei.
- Și suferințelor tale. - Nu!
Acum ești fericit, Louis?
Dumnezeule! Când mă gândesc că doar de la tine pot învăța!
În Lumea Veche i se spunea "darul întunecat".
Iar eu ți l-am oferit ție.
Nu vă duceți acolo, domnule. Sunt ciumați.
- Duceți-vă înapoi de unde ați venit! - De unde am venit...
Vă rog, ajutați-ne! Tata a plecat și nu s-a mai întors.
Treziți-o pe mama, domnule!
Filosoful meu, martirul meu... "Să nu iei viața de om."
Trebuie să sărbătorim!
Bătrâna mai trăiește!
Louis!
Întoarce-te! Nu poți nega ce ești.
Moarte miloasă... Cât îți iubești prețioasa vină!
Sângele ei mi s-a scurs prin vene, mai dulce decât viața.
Și atunci am înțeles cuvintele lui Lestat.
Cunoșteam liniștea doar când ucideam.
Când i-am auzit inima bătând frenetic, am redescoperit liniștea.
Ca să te găsesc, nu trebuie decât să urmez șirul cadavrelor de șobolani.
Durerea ta e îngrozitoare.
O simți mai profund decât orice ființă, pentru că ești vampir.
- Nu vrei să mai continue. - Nu.
Fă ce-ți stă în fire și te vei simți ca atunci când țineai fetița în brațe.
Răul este un punct de vedere.
Dumnezeu ucide fără discriminare și așa vom face și noi.
Căci nici o făptură nu e ca noi.
Nici una nu seamănă cu Dumnezeu mai mult ca noi.
Am un dar pentru tine.
Vino!
Te rog!
- E aici. - Ce vrei să spui?
Ai nevoie de companie, Louis, de cineva mai drăguț decât mine.
Ții minte cât ți-ai dorit-o și ce gust avea?
Credeam că am ucis-o!
Nu-ți face griji, Louis. Conștiința ta e nepătată.
Claudia!
Ascultă-mă... Ești bolnavă, scumpa mea.
Iar eu îți voi da ce-ți trebuie ca să te faci bine.
- Nu! - Vrei să moară?
Așa, bravo!
Oprește-te! Ajunge!
- Mai vreau! - Sigur că mai vrei.
M-ați chemat, domnule?
Ce copil frumos!
Cu blândețe, iubito...
Sunt atât de inocenți! Nu trebuie să-i facem să sufere.
Bravo!
Gata, oprește-te!
Ajunge! Trebuie să te oprești cât încă îi bate inima.
Mai vreau!
Știu, dar așa e mai bine, la început, altfel moartea te ia cu ea.
Te-ai descurcat foarte bine. N-ai vărsat nici o picătură. Bravo!
Unde e mama?
Mama ta s-a dus în Rai, iubito, la fel ca domnișoara de aici.
- Toți se duc în Rai. - Toți, în afară de noi.
- Vrei s-o sperii pe fiica noastră? - Nu sunt fiica voastră.
Ba da, ești copilul meu și al lui Louis.
El voia să ne părăsească.
Voia să plece, dar acum n-o va mai face.
O să stea, ca să te facă fericită.
Louis?
- Ești o fiară! - Suntem o familie fericită.
- A făcut asta ca să rămâi cu el? - Probabil. El mă cunoștea.
Știa că aș iubi-o mai mult decât orice pe lume.
Dar nu era vorba doar de atât. Ținea la ea, fără îndoială.
Poate că a făcut asta pentru că și el se simțea singur.
Domnule! Îmi trebuie mai multă lumină.
O să orbesc, dacă nu aduceți o lampă.
Sau lăsați-mă să-i probez hainele ziua.
Doamnă, mă tem că zilele mele sunt sfinte.
Era o copilă.
Dar și o criminală feroce, capabilă să caute sânge cu poftă să de copil.
Lasă-mă să-l sărut, să treacă.
Claudia!
Acum cine o să-ți termine rochia? Fii practică, scumpo!
Să nu mai faci asta în casă!
La început, a dormit cu mine în sicriu, cu degetele în părul meu,
până când, într-o zi, a vrut propriul ei coșciug.
Dar, de fiecare dată când se trezea, venea lângă mine.
Îi ucidea repede, la început, până a învățat să se joace cu ei,
să amâne momentul până câștiga ce-și dorise.
Micuța mea, de ce plângi?
- Te-ai pierdut, iubirea mea? - Mama!
Nu plânge, o găsim noi.
- Mama... - Iubito!
Ai grijă la degetul mare, fetițo!
Sunt scumpe.
Poate prea scumpe pentru o fetiță ca tine.
- Claudia, ce ți-am spus noi? - Să nu fac asta în casă...
Dă-te la o parte!
Pentru mine era un copil. Dar pentru Lestat era un învățăcel.
Un copil-minune, cu o plăcere de a ucide egală cu a lui.
Împreună ucideau familii întregi.
Minunat! Acum încearcă ceva pe un ton mai sobru.
Timpul trece repede pentru muritori, când sunt fericiți.
Și pentru noi era la fel. Anii treceau ca niște clipe.
Orașul crescuse, vasele cu pânze lăsaseră locul celor cu aburi,
care aduceau un nesfârșit meniu de străini superbi.
Eram înconjurați de o lume nouă. Iar acum eram toți americani.
Oamenii ăștia moderni și împuțiți!
Ce n-aș da pentru o picătură de sânge creol!
Yankeii nu sunt pe gustul tău?
Aroma lor democratică nu-mi pică bine, Louis.
Uite o creolă pură!
Și e meritul Claudiei că a găsit-o.
- Ce e? N-o vrei? - Vreau să fiu ca ea.
Pot, Louis? O să fiu ca ea cândva?
Alte prostii melancolice! Semeni tot mai mult cu Louis.
În curând o să mănânci șobolani!
Șobolani? Când ai mâncat șobolani, Louis?
Cu mult timp în urmă. Înainte să te naști tu.
Și nu ți-i recomand.
Trecuseră 30 de ani, dar trupul ei rămăsese cel al unui veșnic copil.
Doar ochii îi trădau vârsta, când ne priveau pe sub buclele de păpușă
cu o întrebare la care trebuia să-i răspundem într-o zi.
Altă păpușă? Am zeci de păpuși!
Mă gândeam că nu ți-ar mai strica una.
- De ce mereu în noaptea asta? - Ce noapte? Despre ce vorbești?
Îmi dai mereu o păpușă în aceeași noapte a anului.
- Nu mi-am dat seama. - E ziua mea de naștere?
Mă îmbraci ca pe o păpușă, mă piepteni ca pe o păpușă. De ce?
Unele păpuși sunt vechi și zdrențuite, Claudia.
- Ar trebui să le arunci. - Chiar asta voi face!
Claudia!
- Ce ai făcut? - Ce mi-ai spus tu!
Ai lăsat un cadavru să putrezească aici?
O voiam! Voiam să fiu ca ea.
A înnebunit! A murdărit casa în care stăm.
Vrei să fiu veșnic o păpușă?
- Nu face asta, Claudia! - De ce?
Eu nu mă pot schimba, ca toți ceilalți?
Care a făcut asta?
Care dintre voi m-a făcut ce sunt?
Ce ești? Ești un vampir nebun, care-și murdărește patul.
- Și dacă-mi tai părul din nou? - Va crește la loc, din nou.
Dar n-a fost tot timpul așa! Eu aveam o mamă, iar Louis avea o soție.
- Era muritor, ca ea. Și eu, la fel! - Claudia!
- Tu ne-ai făcut ce suntem, nu? - Oprește-o, Louis!
Tu mi-ai făcut asta?
Cum ai făcut asta?!
De ce ți-aș spune? Îmi stă în putere s-o fac.
De ce doar ție? Spune-mi cum se face!
Bucură-te că te-am făcut ceea ce ești.
Altfel ai fi moartă, așa cum e cadavrul ăla nenorocit. Aruncă-l!
Aruncă-l tu!
De ce, Louis? Trebuie să-mi spui.
O vezi pe bătrâna aceea? Tu nu vei ajunge așa.
Nu vei îmbătrâni și nu vei muri niciodată.
Dar asta înseamnă și altceva, nu?
Nici n-o să cresc niciodată.
Îl urăsc!
Spune-mi cum am ajuns... creatura care sunt.
Timp de 30 de ani am evitat locul acela.
Dar l-am găsit fără urmă de șovăială.
- Te-ai... hrănit cu mine? - Da.
Iar el ne-a descoperit.
Și-a tăiat venele și ți-a dat să mănânci.
Din noaptea aceea ai devenit vampir.
- Amândoi mi-ați făcut asta. - Eu ți-am luat viața.
El ți-a oferit una nouă.
Și asta mi-e viața! Vă urăsc pe amândoi!
M-am plimbat toată noaptea,
cum făcusem cu ani în urmă, când nu suportam ideea de a ucide.
Mă gândeam la câte făcusem și nu mai puteam schimba.
Nu-mi doream decât o clipă de liniște.
Suntem uniți prin ură.
Dar pe tine nu te pot urî, Louis.
Louis, dragul meu...
Am fost muritoare, până mi-ai dat sărutul tău nemuritor.
Ai devenit mama și tatăl meu. Acum sunt a ta, pe vecie.
E timpul să punem capăt poveștii. Trebuie să-l părăsim.
Nu ne va lăsa să plecăm.
Serios?
Ce mai vrei?
- Și simpla ta prezență mă irită. - Da?
Și am găsit pe cineva care va fi un vampir mai bun decât voi.
Ar trebui să mă sperii?
Ești răsfățată pentru că ești singură. Ai nevoie de un frate.
Sau eu am nevoie. M-am săturat de voi doi.
Probabil că noi trei am putea umple lumea de vampiri.
Tu nu poți, micuța mea Claudia.
Ești un mincinos! Dar nu vreau să-mi distrugi planul.
- Ce plan? - Am venit să ne împăcăm.
Deși ești cel mai mare mincinos, vreau să fie iar ca înainte.
Atunci, nu mă mai bate la cap.
Trebuie să fac mai mult de atât, Lestat.
Ți-am adus un cadou.
Sper că e o femeie frumoasă, cu un trup cum tu nu vei avea niciodată.
De ce spui așa ceva?
N-ai mâncat destul, se vede după tenul tău.
Vino să vezi!
Nu te supăra! Când i-am văzut, mi-am dat seama că ți-ar plăcea.
I-am îmbătat cu o picătură de coniac.
Claudia...
Te-ai depășit pe tine însăți!
Promit să arunc eu cadavrele.
- Ne-am iertat reciproc? - Da.
Absint...
Le-ai dat absint?
- Nu, laudanum. - Laudanum...
Da. Din păcate, i-a omorât. Dar sângele a rămas cald.
M-ai lăsat să beau sânge mort?
M-ai lăsat să beau...
Tu m-ai învățat să nu beau de la morți!
Louis! Pune-mă în sicriu!
Te pun eu în sicriu!
Dumnezeule!
Louis, ridică-mă!
"Noapte bună, scumpe prinț!"
"Fie ca aripile diavolilor să-ți aducă somnul!"
Să-l ardem sau să-l îngropăm? Lui ce i-ar fi plăcut?
În mlaștină!
Locul lui e lângă reptile. Merita să moară.
Și noi la fel, poate. O merităm în fiecare noapte.
El m-a făcut. Mi-a dat viața asta, oricum ar fi ea.
Nu trebuia să se termine așa.
Am făcut-o pentru noi, ca să putem fi liberi.
Ți-a fost dor de el?
El era tot ce știam.
Eram ca doi orfani care învață să trăiască din nou.
Ne-am luat bilete pentru Europa.
De-a lungul săptămânilor, așteptând ca vasul să sosească,
Claudia a studiat miturile și legendele Lumii Vechi,
obsedată de căutarea "alor noștri", cum le spunea ea.
Uite pe cine am uitat!
Să le dăm drumul!
Da.
E trăsura.