INTERVIU CU UN VAMPIR
Vrei să-ţi spun povestea vieţii mele?
Ţi-am spus, cu asta mă ocup.
Colecţionez asemenea poveşti. Lucrez la radio KFRC.
Îţi trebuie multe casete pentru povestea mea.
Nici o problemă, am o geantă plină.
M-ai urmărit până aici, nu?
Cam aşa ceva. Pari un om interesant.
- Aici locuieşti? - Nu, asta e doar o cameră.
Ne apucăm de treabă?
- Cu ce te ocupi? - Sunt vampir.
Aşa ceva n-am mai auzit până acum.
- Chiar vrei să spui că asta eşti? - Exact. Te aşteptam pe alee.
Te priveam cum mă urmăreşti. Apoi ai început să vorbeşti.
- Ce noroc pe capul meu... - Poate că amândoi avem noroc.
Spuneai că mă aşteptai.
Ce voiai să faci? Să mă omori, să-mi sugi sângele?
Da, dar acum nu trebuie să-ţi mai faci griji.
Chiar crezi că eşti vampir?
Nu putem începe interviul aşa. Stai să aprind lumina.
- Parcă vampirilor nu le place lumina. - O adorăm.
Dar voiam să te pregătesc.
- Iisuse! - Nu te teme!
- Vreau să profit de şansa asta. - Cum naiba ai făcut asta?
Cum o faci şi tu. E o serie de mişcări simple.
Doar că mă mişc prea repede ca să mă vezi.
Sunt făcut din carne şi oase, dar nu sunt om.
Nu mai sunt om de 200 de ani.
Ia loc!
Cum să te liniştesc? Să începem ca în "David Copperfield"?
"M-am născut, am crescut..."
Sau să începem cu momentul naşterii mele în întuneric, cum îi spun eu?
Cu asta ar trebui să începem, nu crezi?
Nu minţi, nu?
De ce aş minţi?
S-a întâmplat în 1791.
Aveam 24 de ani. Eram mai tânăr decât eşti tu acum.
Dar erau alte vremuri. La vârsta aceea eram bărbat.
Eram proprietarul unei mari plantaţii din sudul New Orleans-ului.
Soţia mea murise în chinurile naşterii.
Ea şi copilul fuseseră îngropaţi de jumătate de an.
M-aş fi alăturat lor cu bucurie.
Nu puteam îndura pierderea lor. Voiam să scap de durere.
Voiam să pierd totul.
Averea, plantaţia, minţile...
- Câţi aşi sunt în pachetul ăsta? - Vrei să spui că trişez?
Nu, vreau să spun că eşti un rahat.
N-ai curajul propriilor opinii, domnule. Fă-o!
Cel mai mult îmi doream moartea. Acum îmi dau seama de asta.
O chemăm la mine, voiam să mă scape de durerea vieţii.
Invitaţia mea era deschisă tuturor.
Târfei de lângă mine, codoşului care ne urmărea...
Dar a acceptat-o un vampir.
Dă-mi banii sau te omor!
Îţi mai doreşti moartea sau ai simţit-o destul?
Destul!
M-a părăsit acolo, pe malurile Mississippi-ului,
nici viu, nici mort...
Cine eşti? Ce cauţi în casa mea?
Am venit să răspund dorinţelor tale.
Viaţa nu mai are nici un sens, nu?
Vinul nu mai are gust, mâncarea îţi face greaţă.
Nu găseşti nici un motiv ca să trăieşti, nu-i aşa?
Dar dacă eu îţi pot aduce totul înapoi?
Dacă pot să elimin durerea şi să-ţi ofer o altă viaţă?
O viaţă cum nici nu-ţi poţi închipui.
O viaţă veşnică.
Iar boala şi moartea nu te vor mai putea atinge.
Nu te teme. Îţi voi permite ceva ce mie nu mi s-a permis: să alegi.
În dimineaţa aceea, când încă nu eram vampir,
am văzut ultimul răsărit de soare.
Îmi amintesc totul, dar nu-mi aduc aminte nici un alt răsărit.
Am privit zorii magnifici pentru ultima oară,
dar parcă îi vedeam pentru prima oară.
Apoi mi-am luat adio de la soare şi am devenit ceea ce sunt acum.
Ţi-ai luat rămas-bun de la lumină?
Ţi-am supt sângele până în pragul morţii.
Dacă te las aici, vei muri.
Sau poţi fi tânăr de-a pururi, prietene, aşa cum suntem acum.
Dar trebuie să-mi spui dacă vrei sau nu.
Da...
Da.
Corpul tău moare. Nu-i da atenţie.
Aşa am păţit toţi.
Acum priveşte cu ochii de vampir.
- Ce ai văzut? - Cuvintele sunt prea sărace.
E ca şi cum ai întreba cerul ce vede. Nici un om nu ştie.
Statuia părea că se mişcase, dar nu era aşa.
Lumea se schimbase, totuşi era aceeaşi.
Eram un vampir abia născut, plângând în faţa frumuseţii nopţii.
Mai vrei o ţigară?
- Da. Nu te deranjează, nu? - Deloc.
Aşa mă gândeam şi eu. Doar n-o să mori de cancer, nu?
Nu. Nu cred.
- Dar crucifixele? - Crucifixele?
- Da. Te poţi uita la ele? - Chiar îmi place să le privesc.
- Şi treaba cu părul înfipt în inimă? - Prostii!
Dar sicriele?
Sicriele... Din păcate, ele sunt o necesitate.
Nu-ţi face griji. În curând vei dormi mai bine ca niciodată.
Iar când te vei trezi, eu te voi aştepta.
Şi lumea întreagă, împreună cu mine.
Trebuia să găsesc sânge. Era o necesitate.
M-am trezit seara, cu o foame cum nu mai simţisem nicicând.
După ce guşti vinul ăsta, n-o să te mai duci la altă cârciumă.
Crezi, scumpo? Şi dacă aş prefera să-ţi simt gustul buzelor?
Buzele mele sunt şi mai dulci.
Prietene, ar trebui să guşti buzele astea.
Sărută la fel de profund ca tine?
Şi mai profund, scumpo...
Nu-i voi lua viaţa!
Am făcut-o eu pentru tine.
E moartă, prietene.
E atât de uşor, că ţi se face şi milă de ei.
O să te obişnuieşti cu uciderile. Uită de legătura cu viaţa.
Te vei obişnui cu lucrurile astea imediat.
- Nu vă e foame, domnule? - Dimpotrivă, draga mea.
V-ar mânca pe toţi.
O să mănânc, Yvette. Acum lasă-ne singuri.
Nu te poţi preface, prostule? Nu te da de gol.
Avem noroc că stăm într-o asemenea casă.
Prefă-te că bei, măcar.
Cristaluri atât de fine n-ar trebui să rămână nefolosite.
Ştiu... Se răceşte atât de repede!
Putem trăi aşa, cu sângele animalelor?
Asta nu e viaţa, e supravieţuire.
Dar e o şmecherie folositoare, dacă stai o lună pe mare.
Nu există nimic pe lume care să nu prezinte o oarecare...
Fascinaţie.
Da. Gata cu pălăvrăgeala asta stupidă!
Putem trăi fără să omorâm oameni.
Totul e posibil. Dar încearcă asta o săptămână.
Vino la New Orleans, să-ţi arăt adevărata vânătoare.
Lestat ucidea câte doi, uneori trei oameni pe noapte.
Îi plăcea să înceapă seara cu o tânără proaspătă.
La felul doi, preferă o frumoasă tânără bogată.
Dar snobul din el iubea vânătoarea din înalta societate.
Iar sângele aristocraţilor îl încânta cel mai tare.
Ideea e să nu te gândeşti la ce faci. O vezi? E văduva St. Clair.
L-a pus pe filfizonul acela frumos să-i ucidă soţul.
De unde ştii?
Citeşte-i gândurile!
Nu pot.
Darul întunericului e diferit, pentru fiecare.
Ceva e valabil pentru toţi: devenim mai puternici cu trecerea timpul.
Crede-mă pe cuvânt.
A învinuit un sclav pentru acea crimă. Închipuieşte-ţi ce i-au făcut...
Oamenii răi sunt mai uşor de ucis şi au un gust mai bun.
Încântată, domnule!
Domnule, sunt încântată!
Unde mergem?
Nicăieri.
Tinere, mă uimeşti!
Ţi-aş putea fi bunică.
Asta e "melodia"! Mi-o amintesc.
Crimă!
Fluturaşii mei! Mi-a ucis fluturaşii! Nu!
Vampir laş, ucizi şobolani şi pudeli! Puteai să ne termini pe amândoi!
- M-ai condamnat la o viaţă în Iad! - Eu nu cunosc Iadul.
Aşa e mai bine. Mânie! Furie! De asta te-am ales.
Dar pe mine nu mă poţi ucide, Louis.
Mănâncă ce vrei.
Şobolani, găini, pudeli...
Te voi lăsa şi voi privi cum te dai pe brazdă.
Dar ţine minte că viaţa fără mine va fi şi mai greu de suportat.
Consideră-te norocos. La Paris, un vampir trebuie să fie inteligent.
- La Paris? - Aici e de-ajuns o pereche de colţi.
- Eşti din Paris? - Ca şi cel care m-a făcut vampir.
Povesteşte-mi despre el. Probabil ai învăţat ceva de la el.
N-am învăţat nimic. Eu n-am putut alege, îţi aminteşti?
Dar trebuie să ştii câte ceva despre sensul lucrurilor.
De ce trebuie să ştiu toate astea? Tu le ştii?
Zgomotul ăsta mă înnebuneşte!
Suntem aici de săptămâni întregi şi n-aud decât zgomotul ăsta.
Ei ştiu ce suntem.
Ne-au văzut mâncând din farfurii goale şi bând din pahare goale.
Să mergem la New Orleans, atunci! A sosit Opera din Paris.
Putem încerca "bucătăria franceză".
Scuză-mă dacă respectul meu pentru viaţă persistă.
Curând o să termini găinile, Louis.
Dle Louis, nu vreţi să luaţi cina?
- Nu, draga mea. - Ne facem griji pentru dv.
Când o să mai călăriţi pe câmp?
Şi de când n-aţi mai trecut pe la sclavi?
E moarte peste tot.
- Mai sunteţi stăpânul nostru? - Asta e tot, Yvette.
Nu plec până nu mă ascultaţi!
Alungaţi-l pe prietenul dvs. Sclavii se tem de el.
Şi de dv.
Şi eu mă tem de mine...
Ascultaţi-mă! Locul ăsta e blestemat!
Iar stăpânul vostru e diavolul.
Plecaţi cât mai puteţi! Sunteţi eliberaţi cu toţii! M-aţi auzit?
Fugiţi! Salvaţi-vă!
Perfect!
Dă foc casei! Distruge tot ce avem! O să trăim pe câmp, ca vitele.
- Credeai că poţi să ai totul. - Mai taci, Louis!
Vino încoace!
Unde suntem?
Unde crezi că suntem, prietenul meu cel idiot?
Suntem într-un cimitir împuţit.
Eşti fericit, acum? Îţi convine? E locul potrivit?
Locul nostru e în Iad.
Dacă Iadul nu există sau nu ne primesc acolo? Te-ai gândit la asta?
Dar Iadul exista.
Şi, indiferent unde mergeam, mă aflam în el.
Am închiriat camere în portul New Orleans.
Prietena ta nu ţine la vin.
Nu-ţi face griji. Îţi pot încălzi pielea ta cea rece mai bine decât ea.
Crezi?
Ia te uită! Acum eşti cald.
Da, dar preţul plătit e mare. Am epuizat-o pe prietena ta.
Eşti atât de moale!
Mi te închipui întinsă pe un pat de satin alb...
- Ce lucruri frumoase spui! - Ştii ce fel de pat?
Să stingem lumina?
"Şi atunci am stins lumina."
"Dar, după ce ţi-am luat lumina, nu-ţi pot reda răsuflarea."
"Căci ea păleşte."
Pentru tine, Louis. Poţi pretinde că e vin.
- Nu e moartă! - Iubeşti natura ta de muritor.
Te opui singurului lucru care îţi poate aduce liniştea.
- Numeşti asta linişte? - Suntem prădători.
- Trebuie să facem asta cu detaşare. - Fata, Lestat!
- Ia-o, Louis! Pune capăt foamei. - Nu!
Gata, copilă...
Eşti obosită şi trebuie să dormi.
E un sicriu! Dă-mi drumul! Nu sunt moartă!
E sicriul tău, iubito. Simte-te bine! Mulţi n-apucă să vadă cum e.
- De ce faci asta? - Pentru că îmi place.
Ocupă-ţi gustul de estet cu lucruri pure.
Ucide-i repede, dacă vrei, dar ucide-i!
Pentru că, fără îndoială, eşti un ucigaş, Louis!
- Ce spuneai? - E un sicriu!
Aşa e! Înseamnă că eşti moartă.
- Dar nu sunt moartă, nu? - Nu, nu eşti.
- Încă... - Termin-o! Acum!
- Fă tu asta! - Scapă-mă de el!
Scapă-mă! Mă laşi să plec?
Nu pot să mor aşa! Am nevoie de un preot.
Prietenul meu e preot. Îţi va asculta el spovedania.
- Dacă nu vrei s-o fac ca noi. - Nu!
Atunci, ia-o, Louis! Pune capăt suferinţelor ei.
- Şi suferinţelor tale. - Nu!
Acum eşti fericit, Louis?
Dumnezeule! Când mă gândesc că doar de la tine pot învăţa!
În Lumea Veche i se spunea "darul întunecat".
Iar eu ţi l-am oferit ţie.
Nu vă duceţi acolo, domnule. Sunt ciumaţi.
- Duceţi-vă înapoi de unde aţi venit! - De unde am venit...
Vă rog, ajutaţi-ne! Tata a plecat şi nu s-a mai întors.
Treziţi-o pe mama, domnule!
Filosoful meu, martirul meu... "Să nu iei viaţa de om."
Trebuie să sărbătorim!
Bătrâna mai trăieşte!
Louis!
Întoarce-te! Nu poţi nega ce eşti.
Moarte miloasă... Cât îţi iubeşti preţioasa vină!
Sângele ei mi s-a scurs prin vene, mai dulce decât viaţa.
Şi atunci am înţeles cuvintele lui Lestat.
Cunoşteam liniştea doar când ucideam.
Când i-am auzit inima bătând frenetic, am redescoperit liniştea.
Ca să te găsesc, nu trebuie decât să urmez şirul cadavrelor de şobolani.
Durerea ta e îngrozitoare.
O simţi mai profund decât orice fiinţă, pentru că eşti vampir.
- Nu vrei să mai continue. - Nu.
Fă ce-ţi stă în fire şi te vei simţi ca atunci când ţineai fetiţa în braţe.
Răul este un punct de vedere.
Dumnezeu ucide fără discriminare şi aşa vom face şi noi.
Căci nici o făptură nu e ca noi.
Nici una nu seamănă cu Dumnezeu mai mult ca noi.
Am un dar pentru tine.
Vino!
Te rog!
- E aici. - Ce vrei să spui?
Ai nevoie de companie, Louis, de cineva mai drăguţ decât mine.
Ţii minte cât ţi-ai dorit-o şi ce gust avea?
Credeam că am ucis-o!
Nu-ţi face griji, Louis. Conştiinţa ta e nepătată.
Claudia!
Ascultă-mă... Eşti bolnavă, scumpa mea.
Iar eu îţi voi da ce-ţi trebuie ca să te faci bine.
- Nu! - Vrei să moară?
Aşa, bravo!
Opreşte-te! Ajunge!
- Mai vreau! - Sigur că mai vrei.
M-aţi chemat, domnule?
Ce copil frumos!
Cu blândeţe, iubito...
Sunt atât de inocenţi! Nu trebuie să-i facem să sufere.
Bravo!
Gata, opreşte-te!
Ajunge! Trebuie să te opreşti cât încă îi bate inima.
Mai vreau!
Ştiu, dar aşa e mai bine, la început, altfel moartea te ia cu ea.
Te-ai descurcat foarte bine. N-ai vărsat nici o picătură. Bravo!
Unde e mama?
Mama ta s-a dus în Rai, iubito, la fel ca domnişoara de aici.
- Toţi se duc în Rai. - Toţi, în afară de noi.
- Vrei s-o sperii pe fiica noastră? - Nu sunt fiica voastră.
Ba da, eşti copilul meu şi al lui Louis.
El voia să ne părăsească.
Voia să plece, dar acum n-o va mai face.
O să stea, ca să te facă fericită.
Louis?
- Eşti o fiară! - Suntem o familie fericită.
- A făcut asta ca să rămâi cu el? - Probabil. El mă cunoştea.
Ştia că aş iubi-o mai mult decât orice pe lume.
Dar nu era vorba doar de atât. Ţinea la ea, fără îndoială.
Poate că a făcut asta pentru că şi el se simţea singur.
Domnule! Îmi trebuie mai multă lumină.
O să orbesc, dacă nu aduceţi o lampă.
Sau lăsaţi-mă să-i probez hainele ziua.
Doamnă, mă tem că zilele mele sunt sfinte.
Era o copilă.
Dar şi o criminală feroce, capabilă să caute sânge cu poftă să de copil.
Lasă-mă să-l sărut, să treacă.
Claudia!
Acum cine o să-ţi termine rochia? Fii practică, scumpo!
Să nu mai faci asta în casă!
La început, a dormit cu mine în sicriu, cu degetele în părul meu,
până când, într-o zi, a vrut propriul ei coşciug.
Dar, de fiecare dată când se trezea, venea lângă mine.
Îi ucidea repede, la început, până a învăţat să se joace cu ei,
să amâne momentul până câştiga ce-şi dorise.
Micuţa mea, de ce plângi?
- Te-ai pierdut, iubirea mea? - Mama!
Nu plânge, o găsim noi.
- Mama... - Iubito!
Ai grijă la degetul mare, fetiţo!
Sunt scumpe.
Poate prea scumpe pentru o fetiţă ca tine.
- Claudia, ce ţi-am spus noi? - Să nu fac asta în casă...
Dă-te la o parte!
Pentru mine era un copil. Dar pentru Lestat era un învăţăcel.
Un copil-minune, cu o plăcere de a ucide egală cu a lui.
Împreună ucideau familii întregi.
Minunat! Acum încearcă ceva pe un ton mai sobru.
Timpul trece repede pentru muritori, când sunt fericiţi.
Şi pentru noi era la fel. Anii treceau ca nişte clipe.
Oraşul crescuse, vasele cu pânze lăsaseră locul celor cu aburi,
care aduceau un nesfârşit meniu de străini superbi.
Eram înconjuraţi de o lume nouă. Iar acum eram toţi americani.
Oamenii ăştia moderni şi împuţiţi!
Ce n-aş da pentru o picătură de sânge creol!
Yankeii nu sunt pe gustul tău?
Aroma lor democratică nu-mi pică bine, Louis.
Uite o creolă pură!
Şi e meritul Claudiei că a găsit-o.
- Ce e? N-o vrei? - Vreau să fiu ca ea.
Pot, Louis? O să fiu ca ea cândva?
Alte prostii melancolice! Semeni tot mai mult cu Louis.
În curând o să mănânci şobolani!
Şobolani? Când ai mâncat şobolani, Louis?
Cu mult timp în urmă. Înainte să te naşti tu.
Şi nu ţi-i recomand.
Trecuseră 30 de ani, dar trupul ei rămăsese cel al unui veşnic copil.
Doar ochii îi trădau vârsta, când ne priveau pe sub buclele de păpuşă
cu o întrebare la care trebuia să-i răspundem într-o zi.
Altă păpuşă? Am zeci de păpuşi!
Mă gândeam că nu ţi-ar mai strica una.
- De ce mereu în noaptea asta? - Ce noapte? Despre ce vorbeşti?
Îmi dai mereu o păpuşă în aceeaşi noapte a anului.
- Nu mi-am dat seama. - E ziua mea de naştere?
Mă îmbraci ca pe o păpuşă, mă piepteni ca pe o păpuşă. De ce?
Unele păpuşi sunt vechi şi zdrenţuite, Claudia.
- Ar trebui să le arunci. - Chiar asta voi face!
Claudia!
- Ce ai făcut? - Ce mi-ai spus tu!
Ai lăsat un cadavru să putrezească aici?
O voiam! Voiam să fiu ca ea.
A înnebunit! A murdărit casa în care stăm.
Vrei să fiu veşnic o păpuşă?
- Nu face asta, Claudia! - De ce?
Eu nu mă pot schimba, ca toţi ceilalţi?
Care a făcut asta?
Care dintre voi m-a făcut ce sunt?
Ce eşti? Eşti un vampir nebun, care-şi murdăreşte patul.
- Şi dacă-mi tai părul din nou? - Va creşte la loc, din nou.
Dar n-a fost tot timpul aşa! Eu aveam o mamă, iar Louis avea o soţie.
- Era muritor, ca ea. Şi eu, la fel! - Claudia!
- Tu ne-ai făcut ce suntem, nu? - Opreşte-o, Louis!
Tu mi-ai făcut asta?
Cum ai făcut asta?!
De ce ţi-aş spune? Îmi stă în putere s-o fac.
De ce doar ţie? Spune-mi cum se face!
Bucură-te că te-am făcut ceea ce eşti.
Altfel ai fi moartă, aşa cum e cadavrul ăla nenorocit. Aruncă-l!
Aruncă-l tu!
De ce, Louis? Trebuie să-mi spui.
O vezi pe bătrâna aceea? Tu nu vei ajunge aşa.
Nu vei îmbătrâni şi nu vei muri niciodată.
Dar asta înseamnă şi altceva, nu?
Nici n-o să cresc niciodată.
Îl urăsc!
Spune-mi cum am ajuns... creatura care sunt.
Timp de 30 de ani am evitat locul acela.
Dar l-am găsit fără urmă de şovăială.
- Te-ai... hrănit cu mine? - Da.
Iar el ne-a descoperit.
Şi-a tăiat venele şi ţi-a dat să mănânci.
Din noaptea aceea ai devenit vampir.
- Amândoi mi-aţi făcut asta. - Eu ţi-am luat viaţa.
El ţi-a oferit una nouă.
Şi asta mi-e viaţa! Vă urăsc pe amândoi!
M-am plimbat toată noaptea,
cum făcusem cu ani în urmă, când nu suportam ideea de a ucide.
Mă gândeam la câte făcusem şi nu mai puteam schimba.
Nu-mi doream decât o clipă de linişte.
Suntem uniţi prin ură.
Dar pe tine nu te pot urî, Louis.
Louis, dragul meu...
Am fost muritoare, până mi-ai dat sărutul tău nemuritor.
Ai devenit mama şi tatăl meu. Acum sunt a ta, pe vecie.
E timpul să punem capăt poveştii. Trebuie să-l părăsim.
Nu ne va lăsa să plecăm.
Serios?
Ce mai vrei?
- Şi simpla ta prezenţă mă irită. - Da?
Şi am găsit pe cineva care va fi un vampir mai bun decât voi.
Ar trebui să mă sperii?
Eşti răsfăţată pentru că eşti singură. Ai nevoie de un frate.
Sau eu am nevoie. M-am săturat de voi doi.
Probabil că noi trei am putea umple lumea de vampiri.
Tu nu poţi, micuţa mea Claudia.
Eşti un mincinos! Dar nu vreau să-mi distrugi planul.
- Ce plan? - Am venit să ne împăcăm.
Deşi eşti cel mai mare mincinos, vreau să fie iar ca înainte.
Atunci, nu mă mai bate la cap.
Trebuie să fac mai mult de atât, Lestat.
Ţi-am adus un cadou.
Sper că e o femeie frumoasă, cu un trup cum tu nu vei avea niciodată.
De ce spui aşa ceva?
N-ai mâncat destul, se vede după tenul tău.
Vino să vezi!
Nu te supăra! Când i-am văzut, mi-am dat seama că ţi-ar plăcea.
I-am îmbătat cu o picătură de coniac.
Claudia...
Te-ai depăşit pe tine însăţi!
Promit să arunc eu cadavrele.
- Ne-am iertat reciproc? - Da.
Absint...
Le-ai dat absint?
- Nu, laudanum. - Laudanum...
Da. Din păcate, i-a omorât. Dar sângele a rămas cald.
M-ai lăsat să beau sânge mort?
M-ai lăsat să beau...
Tu m-ai învăţat să nu beau de la morţi!
Louis! Pune-mă în sicriu!
Te pun eu în sicriu!
Dumnezeule!
Louis, ridică-mă!
"Noapte bună, scumpe prinţ!"
"Fie ca aripile diavolilor să-ţi aducă somnul!"
Să-l ardem sau să-l îngropăm? Lui ce i-ar fi plăcut?
În mlaştină!
Locul lui e lângă reptile. Merita să moară.
Şi noi la fel, poate. O merităm în fiecare noapte.
El m-a făcut. Mi-a dat viaţa asta, oricum ar fi ea.
Nu trebuia să se termine aşa.
Am făcut-o pentru noi, ca să putem fi liberi.
Ţi-a fost dor de el?
El era tot ce ştiam.
Eram ca doi orfani care învaţă să trăiască din nou.
Ne-am luat bilete pentru Europa.
De-a lungul săptămânilor, aşteptând ca vasul să sosească,
Claudia a studiat miturile şi legendele Lumii Vechi,
obsedată de căutarea "alor noştri", cum le spunea ea.
Uite pe cine am uitat!
Să le dăm drumul!
Da.
E trăsura.