Elizabeth.
- Cât timp am aţipit? - Cam 6 minute.
- Vin imediat. - Bine, sunt afară.
- Ce mai cauţi aici? - Câte ore ai stat?
- 23. - 23? E timpul să pleci Elizabeth.
Asta nu o să-mi dea postul.
Adams... trebuie să ştie cum să se adreseze...
Nu, nu, nu, Allison are probleme cu gleznele.
- Bine. - Mulţumesc.
Bună, cât timp ai dormit am avut grijă de Tom în locul tău.
Nu dormeam. Eram...
Cu plăcere.
Eşti în tură de la 5 până la 8.
Jenni...
scuze... sunt aici...
Bună Domnule Clark, sunt doctor Masterson.
- Am nevoiede o fiolă CBC. - Bine.
- Ce pot să fac să vă simţiţi mai bine? - Mărită-te cu mine!
- Oh, am propriul abonament de autobuz. - Păi atunci cum v-aş putea refuza?
Staţi doar să-mi sun sora să văd dacă-mi împrumută rochia. Fiţi pe fază!
- Stai cu ochii pe logodnicul meu. - Şi măreşte-i doza de morfină.
Sunteţi bine?
Rană de gradul IV.
Apropie-te.
Trebuie să aveţi grijă.
Eşti diabetic? Vreo problemă?
Eu o să iau un capucinno de vanilie fără zahăr.
- Aici erai. - Domnule Clark?
- Te măriţi cu mine? - Sigur dar întâi să vă găsim un halat.
- Jenni. - Scuze... scuze, sunt aici.
TE machiezi pentru cineva?
Am aflat că cerculeţele negre sperie pacienţii.
- Şi-are o întâlnire fierbinte diseară. - Oh.. termină!
Mă duc să iau cina cu mama fostului. El nu i-a spus încă de divorţ.
Şi nu vreau să fiu vinovată de moartea unei biete bătrâne.
Fac eu schimb de nopţi cu tine. Trebuie să plec până acasă...
Să pregătesc mâncarea soţului.
Nu ştiu cum faceţi voi toate astea.
- Nici nu-am timp să-mi epilez picioarele. - NU te mai epila, o să te lase în pace.
Serios?
Elizabeth, eşti aşa de norocoasă că singurul lucru care te preocupa e munca.
- Dr. Masterson, sunteţi acolo? - Da, ies imediat.
Glezna, de tip 2.
Bine, nu e nici o fractură... Doar înfăşoară-l şi trimite-l acasă.
- Alo! - Chiar vii?
- Da, vin. - Bine pentru ca tipul ăsta e grozav.
- L-ai cunoscut? - Nu l-am cunoscut personal.
Oh Abby nu îmi trimiţi un străin. Nu?
E un prieten al unui vechi prieten, am auzit că e drăguţ.
Ce înseamnă "drăguţ"? Că e gras cu un simţ bun al umorului?
- Nu din nou Abby... - Nu a fost uşor să-l conving să vină.
Să ştii că nici el nu face chestii d-astea. Chiar trebuie să faceţi asta aici?
De parcă nu am avea 6-7 camere în casă. Ajutaţi-o pe mami!
Să faci bine să apari.
O s-ajung doar că-s foarte ocupată diseară.
NU îndrăzni să zici că eşti ocupată, habar n-ai înţelesul cuvântului "ocupat".
Îţi fac o mare favoare
Abby sunt perfect capabilă să cunosc bărbaţi şi singură.
Ştiu dragă, dar aş vrea să cunoşti unul care nu sângerează.
De unde ştii tu? Azi am avut 2 cereri în căsătorie.
- Te măriţi cu mine? - Da, domnule Clark, da, desigur.
- Cu asta 3. - Ne vedem la 7.
- La 7:30. Ce găteşti? - Lasagna, reţeta mamei fără comentarii.
Te rog, merg de o zi şi jumătate la cantină, orice ar fi bun.
Cine a pus Sponge bob în paste? Trebuie să închid.
- Şi ce o să faci? - O să caut altceva cum ar fi Phoenix.
- Unde? - În San Francisco.
Toţi oamenii fară stăpân versus un sushi grozav şi femei disperate.
O să-l obţii Walls te place. Rană de pistol, hemoragie internă.
- De cât timp eraţi aici? - 12 ore.
Puţin mai mult.
- Bine... - Eu mă duc.
- Elizabeth... - Da, domnule.
Vroiam să aştept până mâine dar vreau să ştii că am luat o decizie.
- Vreau să ocupi tu postul. - Serios? Mulţumesc.
- Mulţumesc dr. Wallsh. - L-ai meritat.
Şi în comparaţie cu alţii..
Te-ai preocupat de ce e mai bine pentru pacient în loc să-mi pupi fundul.
O mişcare riscantă, dar mi-a plăcut.
Domnule... nu vă pot mulţumi îndeajuns cu această ocazie...
Sunt atâtea de făcut pe aici... De abia aştept să încep.
- Elizabeth. - Da?
Singurul lucru pe care vreau să-l faci e să te ducu acasă.
- Dar domnule, eu... - Du-te. Eşti de 26 de ore aici.
Ştiu totul.
- Dr. Masterson. - Da spune.
Am probleme respiratorii la pacientul 6. Cel puţin asta cred că este.
- Puteţi să vă daţi cu părerea? - Da... sigur.
- Fred. - Felicitări.
- Mulţumesc. Nu ştiam că Walsh... - Am o ofertă în Phoenix.
- Asta e bine... bine. - Da.
Sunt eu Abby. Scuză-mă că am întârziat.
- Dar sunt în drum spre tine. - Nu-ţi fă griji, partenerul tău întârzie.
- Ascultă, am veşti bune. - Ce?
Am luat postul.
- E grozav. - Ajung acolo în câteva minute.
Pa.
Locul ăsta e raiul.
A fost fotografiat pentru reviste.
Da... credeam că ţi-am zis că vreau ceva mobilat.
- Păi.. e mobilat. - Unde e canapeaua?
Îţi vine să crezi cât spaţiu?
Da... e grozav nici nu ştiu ce să fac cu atâta.
Presimt că ştiu.
Waw...
NU ştiu cum e de închiriat cuplurile îşi petrec aici tot timpu;
David.. nu sunt sigură ce cauţi defapt. Poate dacă ai comunica puţin mai mult.
Dacă mi-ai zice şi mie ce se întâmplă cu tine.
- Cu slujba ta, cu situaţia din familie... - Da... nu vreau să vorbesc despre asta.
Poate nu ar mai tebui să cauţi pentru câteva luni...
ştii tu...
pană te hotărăşti unde vrei să locuieşti.
Hei, oh, nu...
NU, David.
Nu poţi să...David.
Un loc ca asta e deja închiriat...
Ascultă aici chiriile sunt imense.
Bine.. fie.
Da. Bine că mi-aţi spus.
Mulţumesc mult pentru ajutor.
E destul de evident de ce nu l-a închiriat nimeni.
- Nu se închiriază cu contract. Doar lunar. - Ce?
Nişte probleme de familie, nu au vrut să zică prea multe.
Ce privelişte!
David...
Asta e suberb.
Dumnezeule...
Şi are şi acces privat.
Nu au făcut prea multe dar tu ai putea să faci ceva aici.
Nu-i aşa că e superb?
Sunt câteva locuri în apropiere pe care nu le-am văzut.
Îmi place canapeaua.
- Canapeaua? - Bună canapea.
E o canapea bună.
- Ce.. ce... ce...? - NU-i nimic de furat aici.
- Nu sunt bani nu sunt droguri. - Nu fur nimic.
Sunt sigură că în apropiere e un adăpost pentru săraci.
Îi dau bani de taxi şi o masă bună, dar te rog nu mai arunca cutii de bere.
Nu sunt nevoiaş. Aici locuiesc.
Bine... nu poţi locui aici... Pentru ca eu locuiesc aici.
- E apartamentul meu. - De când?
- De când l-am închiriat. - L-ai închiriat?
- Da. - Ştii ce nu am nevoie de asta.
- Ce? - Şmecherii cu închirieri.
Despre ce vorbeşti?
Nu îţi dai seama? Probabil mai sunt alţi 5 oameni care l-au închiriat.
- Şi şi-au mutat aici toate lucrurile? - Ce?
Toate astea sunt ale mele...
Aia e canapeaua mea, aia e măsuţa mea de cafea...
Ăla e un cerc. Nu ai auzit de şerveţele?
Sau de un coş de gunoi? N-mi pasă cine eşti, o să faci curat.
Aduc găleata. E ca un porc împuţit care s-a mutat la mine în casă.
- Ce? - Ce mizerie!
Când te-ai mutat?
Alo.
Ţi-am spus să pleci.
Isuse!
Bine... şi despre ce e vorba?
Nimic.
- M-ai chemat pentru nimic? - Eu... mă văd cu cineva..
Te vezi cu cineva, păi asta spuneam şi eu, în sfârşit...
- Crezi că e un lucru bun? - Bineînţeles.
Ultima oară când am încercat să-ţi fac lipeala m-ai lăsat baltă..
Dar e bine că ai iniţiativă. E important.
- Cine e? - De fapt văd pe cineva care nu e acolo...
Nu e disponibilă emoţional?
Ca o halucinaţie?
De două ori în apartamentul meu. O femeie.
Atractivă?
Nu chiar... Jack.
Când ai văzut-o erai beat?
- Am băut puţin... - Nu minţi, nu foloseşte.
Bine.. eram mangă...
Dar totuşi nu ar trebui să văd o blondă ciudată mergând prin apartament.
De ce notezi, asta nu e o şedinţă.
Hei... nu mă insulta.
Îţi sunt prieten şi nu-ţi iau bani.
Dacă asta nu se rezolvă vedem cum negociem... glumesc... glumesc
să vedem... erai beat...
- Şi vezi blonda asta dominantă... - Trebuie să mă las de băut.
- Nu. - Nu?
Bea, petrece, dar fă-o cu alţi oameni.
Dumnezeu ne-a dat alcoolul ca lubrifiant social.
Să facă bărbaţii curajoşi şi să înmoaie femeile.
- E vreo chestie de psihiatru? - Nu... uită-te în jur.
Vezi asta? E LUMEA.
Alătură-te.
Nu mai înota în mintea ta.
E ca un cartier periculos în care nu trebuie să intri singur.
Hai Dave... au trecut 2 ani omule.
Nu te mai ascunde.
Bineînţeles că nu.
- Eşti nebun? Ce faci?! - Dumnezeule, ce e asta?
- Nu vroiam s-o fac dar o să chem poliţia. - Dorm. E un vis.
E unul dintre visele alea când ştii că visezi.
- Cum intri aici? - Eşti tu cea care intră.
Oh.. este mult mai grav decât mi-am imaginat.
Pleacă, nu exişti.
Bine, o să-ţi pun o serie de întrebări şi vreau să-mi răspunzi sincer.
- Ţi-ai mărit recent doza de alcool? - Da... şiiii?
Şi... vezi sau auzi lucruri care nu sunt reale pt tine?
DE fapt... da!
- Şi ai ajutor psihiatric recent? - Ce?
- De unde ştii asta? Nu te apropia de mine! - Te simţi deseori paranoic?
Ca şi când oamenii vor să te prindă? De ce îmi pui atâtea întrebari?
O s-o iau ca pe un da.
Ţi-ai imaginat... foarte convingător...
Că ai închiriat un apartament care de fapt aparţine altcuiva.
Ridică perna aia.
Ridic-o, e în regulă.
E o mică pată roşie pe spate unde am vărsat cândva suc de vişine.
Da, aia. Cum aş putea să ştiu asta?
Sau faptul că cearşafurile astea... pe care le murdăreşti sunt din Nordstrom?
Încă mai am chitanţa în dulapul ăla. Deschide-l şi verifică.
Cred că trebuie să ştii, că ai putea să fii bolnav mintal.
- Serios? - Da.
Ăsta este apartamentul meu.
Astea sunt cearşafurile mele aia e noptierea mea, aia e fotografia mea...
- Unde mi-e fotografia? - Ce fotografie?
Era o fotografie acolo cu...
Era o fotografie chiar acolo pe noptieră.
- Aia era goală când m-am mutat aici. - Era chiar acolo.
- Ştii ce? M-am săturat, chem poliţia. - Nu, nu, nu...
Prea târziu.
Ce-ai făcut cu telefonul meu?
De ce nu pot să...
Stai exact unde eşti. O să-l folosesc pe cel din bucătărie.
Bună Grace, sunt David Abbot.
Ai numărul de telefon al celor care mi-au închiriat apartamentul?
- S-a întâmplat ceva? - Doar întrebam cine a locuit înaintea mea.
- Mă întrebam doar. - Păi... femeia cu care am vorbit...
N-a vrut să vorbească despre asta. Un fel de tragedie în familie.
N-am insistat pentru detalii pentru că nu mai am nevoie de drame.
- Şi crezi că fata asta a murit? - Păi ar fi bine.
Ar fii singurul mod să renunţe la închirierea temporară,
pentru una definitivă.
Şti, nu-i exact motivul pentru care am...
Hai David, maturizează-te.
Are o privelişte, şemineu...
În oraşul ăsta oamenii şi-ar omorî rudele pentru mai puţin.
Cum să faci pase.
- Pot să te ajut cu ceva? - Nu.
Crezi în chestiile astea?
Păi nu crezi...
Până crezi.
E un pic cam învechită. Îţi recomand Rose Marie Preston.
Se vinde foarte bine.
Scuzaţi-mă... unde e secţiunea de OZN-uri?
În spate pe stânga.
Sunt tâmpenii... nici măcar nu e ştiinţă adevărată.
- Ce fel de întâlnire ai avut tu? - Întâlnire?
Ectoplasmă? Sir Nefersiter?
Şi o carte de chemat spirite dacă are probleme cu comunicarea...
N-are probleme de comunicare.
Ai dreptate... am exact ce îţi trebuie.
Gunoi.
Asta e.
SPIRITE TREZIŢI-VĂ
SPORITE PARTICIPAŢI
SPIRITE FĂRĂ FRICĂ.
SPIRITE APĂREŢI
Eşti aici?
Hai, cred că eşti aici.
Bine.
Am o cană fierbinte de cafea în mână.
Nu e nici un şerveţel de căni pe masă.
O s-o aşez pe acesta frumoasă măsuţă de mahon.
Să nu-ndrăzneşti!
- Noi.. noi trebuie să vorbim. - Despre ce?
Ţi-a trecut prin cap că e ceva ciudat
legat de faptul cum îţi petreci zilele...
De fapt da... e cam ciudat să ai un şobolan în sufragerie.
Nu sunt...
Bine hai să începen din nou, Bună, sunt David Abbot.
Şi tu eşti...
Eu sunt...
Sunt Elizabeth... mă cheamă Elizabeth.
Tu... tu... nu ştiai asta a trebuit să citeşti asta.
Cred că-mi ştiu propriul nume.
Bine...
când a fost ultima dată când îţi aminteşti că ai vorbit cu altcineva în afară de mine?
Ieri... ăăă... ieri.
Şi când nu eşti aici...
- Ce faci cu restul zilei? - Păi sigur mai multe decât tine.
- Să nu ne îndepărtăm de la subiect Lizzie. - Nu-mi spune Lizzie, nu sunt la grădiniţă.
- Numele meu este Elizabeth. - Crezi...
Lasă-mă să te întreb, recent... ţi s-a întâmplat ceva neobişuit?
- De exemplu ce? - Nu ştiu... de exemplu să mori!
- Cum îndrăzneşti să-mi spui asta? - Bine... calmează-te.
Nu mă atinge, perversule!
Linişteşte-te nu sunt aici ca să-ţi fac rău.
- Vreau să te fac să realizezi că... - Nu sunt moartă!
Uită-te în jur. Ar trebui să fie o lumină în apropiere.
- Nu e nici o lumină. - Mergi spre lumină Elizabeth.
Nu este nici o lumină. Cred că aş fi ştiut dacă aş fi fost moartă.
- Ce mi se întâmplă? - Eşti moartă!
- NU mai spune asta. - Ai ratat...
Gata... de ajuns De ajuns!
Îmi provoci o durere de cap. Lasă-mă!
Bine, nu e vina mea că eşti cum eşti. Te vreau afară din casa mea.
Ba să ieşi tu!
Odihneşte-te în pace.
Nu plec.
Încă una... măi, măi.
Bine...
Ştii ce? Mi-a juns. Am terminat-o cu tine.
Am încercat să fiu drăguţ, dar acum o să pleci!
Puterea lui Hristos te compune Puterea lui Hristos te compune.
Nici măcar nu mă vede.
Un pic mai la stânga.
O să ştergi asta!
O să declanşeze detectorul de fum.
Tata... l-am prins.
Gata domnule, avem spiritul.
Uuu... un vas pentru unt.
- Sunteţi sigur? - Absolut.
Îl am chiar aici. Mă duc să-i aplic un Flash.
Asta e tot? Doar stai acolo?
Vrei clopotele şi fluiere sau să-ţi citesc?
Te rog... Nici el nu mă pote vedea.
Dintr-un motiv hidos, doar tu poţi.
Bun... e ceva... cu siguraţă o prezenţă.
Ce original... mai zi-mi.
E ostil.
Vrea să pleci de aici.
De fapt, nu e chiar aşa de rău.
Ar trebui să te muţi, omule.
- Eu ar trebui să mă mut? - Eu m-aş muta.
Îmi place tipul.
Nu, nu o să mă mut.
Chiar nu simţi, omule?
E ca un spirit a cărui ură se îndreaptă spre tine.
Puştiul ăsta are har.
- Nu o să mă mut. - De ce nu?
Doar nu e un apartament aşa grozav.
- Ce? - Ba da, este.
- Are o privelişte. - Şi un şemineu.
Cum spui tu, omule.
Parcă a murit ceva aici şi trebuie renovat 99%...
Mi-ar prinde bine o cola.
Haide.
Să mă mut... nu poate fi asta soluţia.
Poţi te rog să vorbeşti cu ea şi să-i spui să treacă în lumea cealaltă?
'Poţi să vorbeşti cu ea?"
- Te ignor. - Ba eu te ignor.
Nu vrea să accepte faptul că e moartă. I-am spus să meargă în lumină, nu m-a ascultat.
Asta pentru că nu e nici o lumină. Doamne.. ce enervant eşti!
Stai... ce se petrece?
Ştii ce? Crezi că mie-mi place asta? Crezi că pentru mine e uşor?
Ştiu că ceva s-a schimbat. Merg prin pereţi.
Ştii ce? Nu cred a te pot ajuta.
E cea mai vie fantomă cu care am avut de-aface.
- Nu pleacă nici unde. - Ce vrei să spui?
Sunt de acord cu ea, omule... Nu e moartă!
Relaxează-te.
Trebuie să te ocupi de asta...
Serios... e cea mai întunecată aură din câte am văzut.
Îţi ia toată viaţa. Te omoară, omule.
Trebuie să o laşi să se ducă.
Cum pot dacă nu vrea să plece?
Nu fata-spirit. Vorbesc despre cealaltă.
Cea pe care o ţii aici.
Asta e cea care te bântuie cu adevărat, nu-i aşa?
Nu vreau să vorbesc despre asta.
Acum înţeleg... Ţi-a dat papucii.
Probabil pentru un tip care n-are o canapea pe care să stea.
Taci din gură.
Ce? Nu poţi să treci peste asta?
Îl aduci pe părintele Flinn şi tot clubul de ţicniţi să scapi de mine.
Numai pentru că ai fost părăsit odată?
Nu ştii despre ce vorbeşti! Taci din gură.
Îmi pare rău pentru pierderea ta, omule.
Cât despre fata cea înţeleaptă...
Arată ceva respect pentru morţi!
David.
Îmi cer scuze.
Miam dat seama că...
Probabil nu te cunosc aşa de bine.
Am acoperişul ăsta.
Aveam de gând să-l transform cândva într-o grădină.
Nu... vorbesc prostii... mie...
Chiar îmi pare rău.
Majoritatea oamenilor vorbesc nimicuri dintr-astea.
Nu vreau să vorbesc despre asta.
Supărarea merge şi ea.
- Despre cine vorbea? - Laura, O chema Laura.
- Cine e Laura? - A fost soţia mea.
Nu o fă. Asta nu o să te ajute.
Zău? Şi de unde ştii tu asta, ai mai fost până acum într-un bar?
Ce mă bucur că ai venit.
Jef. Jody, Kim, Valerie.
- El e amicul meu, Dave. - Încântat de cunoştinţă.
- Ce bei? - Cafea.
- Scotch. - Să nu-ndrăzneşti!
Fă-l dublu.
Şti, nu trebuie să aştept pot să încep să te tachinez chiar acum.
Yeah.. uu.. eşti bucuros că eşti afară Vineri seara.
Nu poţi să bei sentimentele David.
Priveşte-mă.
Şi... eşti bine?
Ia-ţi rămas bun, ieşi pe uşă şi hai să băgăm nişte mâncare în stomac.
Şi cine te-a făcut pe tine mama mea?
- Cum te descurci cu halucinaţiile alea? - Alea erau nimicuri.
Nu eşti un om rău David.
- Era doar lipsa de somn.. doar atât. - Somnul? Nu prea dormeai?
- 8 ore. - 12.
9 maxim.
- Fii serios! Toţi dorm mai puţin David. - Termină!
Să nu îndrăzneşi. Nu.
- Ultima şansă. - Şi ce-o să faci?
Dave...
Asta n-a fost mişto, omule!
- Doamne Dumnezeule. - Cândva o să-mi mulţumeşti Dave.
Pentru ce? Pentru că m-ai făcut să par nebun în faţa oamenilor aia?
De ce mai eşti încă aici?
E o întrebare înfricoşătoare. Nu am nici o idee.
- De ce eşti singurul care mă poate vedea? - Nu mă înteba pe mine.
Tot ce ştiu e ca atunci când nu sunt cu tine... parcă nu exist.
O Doamne.
Poate că sunt moartă.
O.. haide...
Îmi pare rău că am zis că eşti moartă.
POate nu eşti moartă... poate eşti foarte... uşoară.
Dacă mi-aş putea aminti ceva despre cine sunt sau eram.
Aşa aş şti odată pentru totdeauna.
Încerc să-mi dau seama... dar nu pot de una singură.
Doar nu-mi ceri să te ajut, nu?
Uite... ai două posibilităţi de ales.
Prima fiind că o femeie ţi-a intrat în viaţă într-un mod neconvenţional...
şi s-a întâmplat să aibă nevoie de ajutorul tău.
A două, că eşti o persoană nebună care stă pe o bancă din parc vorbind singur.
- Cred că o aleg pe prima. - Bine...
Hai să aflăm cine sunt.
Nu... cred că apartamentul ăla era gol.
Aia era o femeie?
Nimeni nu locuia acolo.
Se pare că am fost o fantomă înainte de a muri.
Bună... pot să te ajut?
În sfârşit cineva normal. Pun pariu că am fost prietene.
- Bună, sunt David, noul chiriaş. - Bună David, Katrina. Intră.
E prietenoasă... îmi place.
NU... asta o să dureze puţin. Am o întrebare.
Apartamentul de sus... aparţinea unei femei tinere?
Da cred că locuia cineva acolo sus.
Dar nu era deloc sociabilă... şti.
Bun... n-am fost prietene apropiate.
Mai mult... ca o femeie cu pisici, dar fără pisici.
Bine... cred că am terminat aici. Să mergem.
- Mulţumesc. - Uite... asta e atât de retro.
- Dar am o fereastră ce nu pot s-o deschid. - Glumeşti!
Ce?
Vrea să intri.
Poţi încerca să o forţezi... cu o şurubelniţă...
Am încearcat. Degeaba.
Fără preliminarii. Incredibil.
Mi-ar plăcea să te ajut... dar am treabă.
Am şi desert.
Tocmai l-am vomitat.
Bine... mie...
- Mie mi-a părut bine de cunoştinţă. - Şi mie, Dave.
Mulţumesc.
De ce poartă haine de gimnastică?
Dacă vrei să faci exerciţii în timpul zilei,
care e motivil pentru a purta haine sport?
Chiar ai nevoie de sutien cu push-up? Mai mult le coboară decât să le ridice.
Şti ce? Nu mai vii cu mine de acum înainte.
De ce? S-ar purea să-mi amintesc ceva.
Păcat. Eşti ca un radio plantat în capul meu şi nu pot să-l opresc.
Nu crezi că era complet necioplită şi... cam prădătoare?
Se întâmplă ca astea să fie două din chestiile cele mai preferate de bărbaţi.
De ce nu-ţi iei un pitbull?
- Poate o să-mi iau! La naiba. - Ce-i?
Mi-am încuiat, am lăsat cheia pe dinăuntru în apartament.
E una de rezerva sub extinctor.
Cred că e sexi dacă aprobi principiile alea.
Înaltă... sâni mari... picioare lungi ca de model.
Cred că vrei să fii genul ăla.
Am fost peste tot şi nimeni nu-şi aminteşte de tine.
- Ca şi cum ai fi deconectată de oameni. - Eşti sigur că vrei aia?
Ooo... da sunt sigur.
Următorul sertar din stânga.
E şi un deschizător dacă-ţi trebuie.
- Ia uită-te. - Ce e?
O nouă pistă.
Uite e o adresă? Dar nu-mi dau seama dacă e 5 sau 6.
Ăsta e.. un cin... sas.. nu, nu e cu siguranţă un 5.
Avem o adresă, un bilet de spălătorie şi o cutie de chibrituri.
- Şti ce înseamnă asta? - Că putem face un mic foc?
Încă mai e speranţă.
Spălătorie.
O da. Pantalonii ăia erau negri. Costau mulţi bani cred.
O da... îmi amintesc de ei erau scumpi.
Nu va mai amintiţi nimic despre femeie? E important.
Era plăcută dar puţin cam prostuţă.
- Prostuţă? - Prostuţă?
Când mă gândesc la ea mă gândesc la tristeţe.
Singurătate.
Şti... nu-mi trebuie un profil psihologic de la tipul ăsta.
- Putem să luăm odată pantalonii? - I-am dat la nevoiaşi.
Mi-ai dat pantalonii? Eşti nebun? Erau Armani.
Bine, să mergem.
Vii sau nu? Sunt pantaloni... la ce-ţi trebuiesc ţie?
425... cred
- Ţi se pare cunoscut? - Nu chiar.
- Pot să te ajut cu ceva? - Bună... asta o să sune cam ciudat.
Mă întrebam dacă cunoaşteţi o femeie blondă.
- De circa 1.55 - 1...
Şi jumătate.
Dumnezeule.. cine eşti.
- Nu vă cunosc.. eu. - Te-a angajat soţia mea?
- Ce? - Ştiam că o să afle.
Oricât te plăteşte... Dublez suma.
- Cât vrei. - Nu am venit pentru bani domnule.
Dragă... Cine e?
E ea. Întoarce=te pe la 18.00. O să am pregătit cecul.
Dar...
Uau...
Ce? Doar nu crezi că m-am culcat cu bătrânul ăla în călduri.
- Păi cam aşa se pare... Lizzy. - Elizabeth... şi asta e dezgustător.
Priveşte partea bune: la ora 18.00 vin să iau nişte bani.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Dumnezeule... Poate chiar am fost o târfă.
O târfă singuratică, distrugătoare de familii...
Serios acuma...
Nu e nimic rău să ai un apetit sexual sănătos.
Nicidecum.
Bineînţeles uite cu cine vorbesc... domnule "încerc-să-te-păcălesc-cu-asta".
Încerc să fiu de acord cu tine.
- David. - Ce?
- Asta e. - Îl recunoşti?
Bine.
- Ăsta e Moses. Iubesc restaurantul ăsta. - Mâncai aici des?
NU... niciodată..
Îmi amintesc că mă uităm pe fereastră şi-mi doream să mănânc aici.
Ce... erai săracă? De ce nu ai făcut-o?
Am vrut.. dar nu am ajuns niciodată prin preajmă.
Cred că tipul de la spălătorie avea dreptate despre mine.
- Bună... vă pot ajuta? - Ce? Nu mulţumesc, poate altă dată.
Eddie.
Suna la 911. Avem nevoie de o ambulanţă.
- Respiră? - Nu ştiu să-ţi zic.
Ştiţi să faceţi respiraţie gură la gură?
- Avem nevoie de un medic. - Chiar trebuie să găsim un medic.
E vreun medic pe aici?
Oricine.
- Verifică-i piptul. - Ce?
Pieptul... vezi dacă e balonat.
- De unde să ştiu eu? - Fă-o.
Scuzaţi-mă trebuie să-i verific pieptul.
- Poţi să-i simţi plămânii? - Nu, dar pot dacă apăs.
Ce faci?
- Se simte umflat? - Cred că da.
Crezi, ce?
Spune-i că ai nevoie de un cuţit ascuţit şi o sticlă de vodcă.
Am nevoie de un cuţit ascuţit şi o sticlă cu vodcă.
- Ivyn... - Da.. mă ocup de asta.
Ce are?
- E pneumotorax. - Cred că e pneumotorax.
- Pneumotorax. - Pneumotorax.
- Neuma Pneumotorax.
- Nu mai contează. - Nu mai contează.
Dar... ce are?
- Aerul îi scapa din plămâni în pipt. - Aerul îi scapa din plămâni în pipt.
- Desfa-i cămaşa. - Desfa-i cămaşa.
- NU, tu deschide-o. - O deschid eu.
E o valvă care deschide plămânii.
Dacă nu se închide întinde plămânii şi acoperă restul organelor.
Vreau să îi verifici plamaniii din nou.
Puţin mai jos. Locul dintre două coaste.
Simţi asta?
Bine, toarnă nişte vodcă peste.
Bine. Ia cuţitul.
Pot să vă rog să vă depărtaţi puţin?
Un pic mai departe? Mulţumesc.
Ce o să fac cu cuţitul?
- O să faci o incizie. - Ştii ce? Nu!
- David... viaţa omului ăstuia e miza. - Nu pot să injungii un om.
Bine... NU ai de ce să te temi.
O să faci o mică gaură ca să iasă aerul.
- Aşa că pune cuţitul pe locul ăla. - Dumnezeule.
De unde ştii asta?
Nu ştiu pur şi simplu ştiu, acum fă-o.
Pune cuţitul acolo.
Va trebui să apeşi mai tare de-atât.
- Puţin mai tare. - Dumnezeule!
Da.. bine.
E bine. E de ajuns.
Acum scoate capacul de la sticla de vodcă.
- Te descurci bine... acum... - Stai... zi-mi.
Pune capacul în gaura pe care ai făcut-o.
Ce?
Va menţine rana deschisă ca să iasă aerul. Fă-o!
- Nu pot! - Fă-o!
Respiră!
- Respiră. Sunt doctor. - Sunt doctor.
Ştim. Slavă Domnului. Ambulanţa trebuie să sosească din clipă-n clipă.
Întreabă-l care e cel mai apropiat spital.
- Ştiţi unde e cel mai apropiat spital? - La câteva blocuri de aici, Saint Mathews.
- Mulţumesc. - Saint Mathews.
Poate am fost târfă, dar am salvat vieţi.
David am lucrat la spitalul ăsta îl ştiu. Sună aşa de cunoscut.
- Nu am mai salvat niciodată o viaţă. - E cel mai bine.
E ca şi cum te-ai uita la monitor şi scrie "Game over"... şi când îl aduci înapoi.
- E ca un blip şi e acolo. - Ce e asta?
E doar puţin sânge.
David.
- Lucrez aici. - Da?
Pe recepţioneră o cheamă Anita.
Totul se leagă acum.
Uite-i pe Bill şi pe Karen.
Şi Michael şi...
Elizabeth? Vreţi să spuneţi Elizabeth Masterson?
- Masterson, Da. - Asta e numele meu.
Elizabeth Masterson.
Doamna doctor Masterson nu mai lucrează deocamdată.
Aşteptaţi... lăsaţi-mă să vorbesc cu cineva.
- O nu... are tonul ăla. - Ce ton?
Tonul pe care îl foloseşte pentru a-ţi spune că prietenul tău a murit.
Scuzaţi-mă dar vreau să vă duceţi la etajul trei.
Oh nu e Rhiona. E mentorul meu. Nu era aici dacă nu era grav.
- Domnule Abbot? - Da eu sunt.
- Milo. - Încântat de cunoştinţă.
Aţi fost înştiinţat despre Elizabeth Masterson?
Da... puteţi să-mi spuneţi ce s-a întâmplat cu ea?
Păi mai întâi trebuie să ştiu ce fel de relaţie aţi avut cu ea?
Spune-i că erai iubitul meu.
Nu poate să-ţi dea nici o informaţie dacă nu-i spui că am avut o relaţie intimă.
Eram... împreună.
Ce vreţi să spuneţi?
Ştiţi... eram prietenul... ei.
Ştiu ce înseamnă prieten.
- Dar îmi e greu să cred asta. - Ce?
De ce?
- Viaţa a lui Elizabeth era spitalul ăsta. - A spus "era"?
Nu-mi amintesc o singură zi în care să nu fi fost aici.
- E ceva recent. Stau în apartamentul ei. - David.
Clădirea.
- Deci nu ştiţi dspre accident. - Acident.
O Doamne David, mi-l amintesc.
A fost groaznic.
Am fost plecat.
S-a întâmplat acum trei luni.
Trei luni?
Îmi pare rău.
Dumnezeule.
Ce-a fost asta parcă zburai.
Dumnezeule.
Eşti tu.
Eşti chiar tu!
Nu eşti moartă eşti vie.
Ştiu David dar sunt în comă, nu e bine.
E mult mai bine decât să fii moartă.
Uită-te la tine, corpul tău se vindecă, nu ai nici o cicatrice.
Eşti drăguţă.
Nu contează cum arăt. Trei luni... asta e o comă persistentă.
Păi bine. Acum suntem aici, să facem ceva!
- Ce să facem? - Păi...
- Nu ştiu tu eşti medicul. - Da... da.
- Las-o baltă. - Ce?
Tebuie să găsesc o cale de a mă întrupa la loc.
Da, bine, bine. E grozav.
Cum facem asta?
O să încerc aşa.
Ceva se întâmplă.
Da, da, da cred că merge.
Da?
Nu. Stai să-ncerc din nou.
Concentreza-te!
Rezistă acolo.
Nu mă lipesc.
Cred că nu mai sunt conectată la corpul ăsta.
- Da bine.. să vedem. Întoarce-te! - Ce?
- Vreau să încerc ceva. - Bine.
- Ai simţit asta? - Mi s-a legănat mâna.
Încă mai eşti conectată la corpul tău.
Monitorul nu aprobă.
Maşinăriile nu ştiu totul.
Antrenamentul meu îmi zice că ştiu.
Atunci cum de mai avem conversaţia asta?
Nu ştiu.
Domnule Abbot îmi pare rău dar am o programare.
Şi nu vă pot lăsa aici nesupravegheat.
Mă mai puteţi lăsa câteva minute? Îmi iau rămas-bun.
Bineînţeles.
Nepoatele mele trebue să fi făcut astea pentru mine.
Ce asemănare incredibilă! Priveşte.
E poză de pe noptieră.
Abby trebuie s-o fi adus. Arăţi grozav.
Uită-te la mine acum. Starea mea nu se schimbă, David.
Sau mai rău descreşte.
- Va trebui să plec în curând. - Bine.
Vrei să te aştept jos?
La parter?
Nu, eşti drăguţ. Trebuie să pleci.
Îţi mulţumesc că m-ai ajutat.
A fost plăcerea mea.
Sigur nu vrei să te întorci cu mine? La urma urmei e apartamentul tău.
După ce am ajuns aici...
Nu-mi pot imagina să mă părăsesc.
E cam cuidat să te las aici singură.
Nu ştiu unde alt undeva îmi este locul.
Domnule Abbot, îmi pare rău.
La revedere Elizabeth.
La revedere.
- În sfârşit prinde şi ea viaţă şi... - Şti ce, tipul era drăguţ.
Cel puţin a avut şansa să stea cu el câtva timp.
Nici nu a apucat să treacă prin viaţă.
Oh Doamne, Jenny?
Mă întrebam de ce nu te găsesc niciodată.
- Cred că ai obţinut postul meu. - Da.
- Cred că l-am meritat. - E tot ce credeai că va fi?
Da e. Şi e timpul să avansez de la 313 la 740.
Discut afacerea diseară.
Aşteaptă.. e Walsh şi trebuie să răspund.
Chiar vreţi ca eu să o fac?
Bineînţeles că pot.
Omule, ştiai că pot să-mi iau o husă Jack pt IPod-ul meu.
Ştiai că sunt oameni afară care mor?
Sunt în comă! Ai observat?
Ştiu. Superb.
Zowi, Lilly-Vamilly. Ce mari v-aţi făcut.
- Ba da. - Ba nu.
Cum de-l simt pe el şi nu pe voi?
- E amuzant. - Abby?
Îmi amintesc să fi spus: Fără alergat şi ţipături!
Abby? Mă vezi?
Liniştiţi-vă. Sunt serioasă.
Cred că nu.
Ce frumos că aţi venit să mă vizitaţi.
Scuzaţi-mă. Doamna Brody, bună.
Doctor, Archstein.
- Putem sta de vorbă? - Desigur.
Tu ce mai vrei?
Înainte de toate vreau să ştiţi cât o iubim pe Elizabeth.
Te rog... minte pentru că nu e în Phoenix.
Pentru că a lucrat aici,
în ultimele 3 luni am luat măsuri extreme să se simtă mai bine.
Lily, aprinde-l din nou.
Zowey, ce am vorbit cu tine? Stai cu ochii pe soră-ta.
Scuzaţi-mă.
Îmi e greu să vă spun asta.
Când am venit să muncim aici,
Am fost rugaţi să semnăm nişte formulare.
- Da. - Nu-mi place cum sună asta.
Ştiaţi părerea surorii dumneavoastră despre menţinerea artificială la viaţă?
- Nu. - Era împotrivă.
Asta era înainte, acum sunt complet de acord.
Sincer, majoritatea din profesia noastră simţim aşa.
Nu eu... Sunt complet de acord.
Hai Abby, trebuie să mă simţi sunt sora ta.
Dar creierului încă mai are activitate, nu-i aşa?
Au existat persoane care s-au trezit din comă.
- Mai totdeauna. - Nu într-un caz de-al meu.
Bineînţeles că da. Altfel ce caut aici?
Am rău de maşină.
Ce faceţi?
- Căutam băţul. - Ce băţ?
- Mereu spuneai că are un băţ înfipt în... - Încetează!
Haideţi. O să aveţi o amintire foarte neoplacută voi două.
Elizabeth a semnat formularul dar nu vom acţiona fără semnătura dumneavoastră.
- Am pregătit actele acestea. - Abby, nu semna aia, sunt aici.
- Decideţi-vă. - Mă mai gândesc.
Abby, Abby, Abby promit s-o fac pe dădaca mai mult.
Şi blugii aia care-ţi plac, sunt ai tăi.
E mai uşor să-i cereţi iertare... şi nu după mult timp..
Am zis că mă mai gândesc.
Mulţumesc Abby.
Mereu ai avut grijă de mine.
Eşti aici?
Cred că nu.
Am rămas încuiată afară.
Locul ăsta face San Francisco suportabil.
Nu eşti de aici, nu?
Bine. Ce-i toată chestia asta cu bărbaţii în oraşul ăsta?
De fiecare dată când întâlnesc un bărbat chipeş... Homo. E greu.
Am ridicat receptorul şi am zis:
"Alo, Osama, comunismul e aşa de învechit. Dă-le oamenilor tăi hârtie igienică."
Dac-ar fi să aleg..
Dacă ar fi să aleg aş alege piticii.
Scuză-mă...Lăcătuşul.
Ştie că trebuie să sune la mine?
- Cred că da. Unde e baia? - În capătul hololui.
Elizabeth.
Da.
Credeam că nu te mai întorci. Credeam că rămâi la spital cu corpul tău.
E oribil. Încearcă s-o facă pe sora mea să semneze să mă deconecteze de aparate.
Nu. Cee? Nu pot face asta!
Ştiu am zis asta... dar nimeni nu mă poate auzi.
- Şi vroiam să discut cu tine. - David?
Un minut.
Nu a durat prea mult.
Nu. A dat buzna. A rămas încuiată afară.
Nu trebuie să-mi explici. Înţeleg.
Nu, nu înţelegi nimic, s-a dus la toaletă.
Vocea părea că vine din dormitor.
Vino aici. Vreau să-ţi arăt ceva.
Când ştii, ştii, aşa-i?
Habar nu aveam.
- Habar n-aveai că-i dezbrăcată în pat? - Nu.
- Te întrebi cum arată. - Nu.
- Puţin? - Nu îndeajuns cât să mă uit.
- Fac eu cercetări. - Te rog nu.
Nu te îngrijora. Sunt medic.
Relaxează-te.
Are un tatuaj pe fund.
- Scrie: "Toţi Îmbarcarea". - Serios?
- În trei limbi. - Amuzant.
- E foarte culturală. - Pari cam geloasă.
- Te rog... - Chiar pari.
Vorbeşti cu cineva?
Ce se întâmplă?
Ochii în sus David.
Nimic.
Îmi pare rău că te-am luat pe nepregătite. Ăsta mi-e stilul.
Te aud uneori. Aici sus... de unul singur.
Şi m-am gândit... "poate e singur".
Ştiu că eu sunt.
E rău să vreau să ating pe cineva?
Să-mi fie aproape... să simt un corp cald lângă mine.
- David... fă-o odată! - Ce?
Dă-i drumul, fii cu ea! E ceea ce vă doriţi amândoi.
Ba nu, nu este.
Te simţi bine?
Vrei să-ţi iei pastilele mai întâi?
David e în regulă. E frumoasă şi e chiar aici în faţa ta.
Şi eu vă stau în cale.
Ba nu! Elizabeth... Elizabeth.
Mă numesc Katrina.
Ai fost rapid.
Haide.. nimic nu s-a întâmplat.
Ce i-ai zis?
Că văd pe cineva.
Serios?
Nu am menţionat..
Că eram singurul care poate..
Nu am mai vorbit cu nimeni aşa decât cu Laura.
Îşi înjura pantoful.
I se rupsese tocul.
Şi avea ceva legat de cap.
Hemoragie cerebrală?
Da.
Nu am putut face nimic ca să o ajut.
Deja plecase.
N-am putut nici măcar să-mi iau rămas bun.
Se dusese.
Cum era?
Era o pacoste.
Nici nu prea ieşea.
Lasa maşina fără benzină.
Nu punea benzina în rezervor.. Era imposibil pentru ea.
Complet incapabilă să stăpânească o telecomandă.
Apăsa aiurea butoanele.
Până când deregla televizorul definitiv.
Vorbesc numai tâmpenii. Mi-e dor de Laura.
Îmi pare rău David.
- Sora ta n-o să semneze documentele, nu? - Nu ştiu.
Sper să nu.
Nu prea contează dacă nu mă trezesc în curând.
Activitatea creierului scade pe zi ce trece.
Poate nu-i aşa de rău, eşti prea deşteaptă.
Poate ajungi la nivelul meu.
Nu eşti prost David. Puţin cam leneş.
Drăguţ, dar leneş.
Mulţumesc.
Nu am fost întotdeauna aşa, şti?
Cum ai fost?
Vino să-ţi arăt ceva!
- Unde suntem? - Timpul e frumos în anotimpul acesta.
- Trecem ilegal? - Nu te îngrijora. Nu intrăm.
Aici este.
- Ai zis că-ţi plac grădinile. - Ce e locul ăsta?
Eu am creat locul ăsta.
E munca mea.
Am fost arhitect de peisajist.
David, eu am mai fost aici.
Ce vrei să spui?
Ştiu că o să sune ciudat, dar,
am visat locul ăsta.
Florile astea, totul.
E frumos.
Nici nu ştiam. Ce plăcere trebuie să fie să poţi crea un loc ca acesta.
- Da, a fost. - Va mai fi din nou?
- Sigur. - Promiţi?
Cine naiba mă sune pe mine?
- Alo? - David sunt Grace.
- Eşti cel mai norocos din San francisco. - Mulţumesc.
- De ce spui asta? - Veşti bune, apartamentul e al tău.
- O să-ţi dea pe termen lung. - Cât de lung?
Foarte lung. Ţi-l trimit şi vorbim mâine.
- De ce îmi da un termen lung acum? - E o poveste îngrozitoare.
Propietara e într-un fel de comă şi o s-o deconecteze de la aparate.
Dar nu vor să renunţe la canapeaua aia care îţi place ţie.
David?
- Ce? - Trebuie să vorbim cu sora ta.
De de? Ce vrei să-i spui.
Ceva întunecat despre ea.
Numele ei de mijloc este Ellen. În a treia le-a spus tuturor că o cheamă Lea.
- Ca prinţesa Lea. - Ce altceva?
E cheltuitoare.
Trebuie să-i zic ceva ce numai tu ştii.
Ceva intim, personal.
Şi-a sărutat fostul prieten J.J. cu 5 min înaintea nunţii ei.
Cred că asta o să meargă.
- Asta e bună. - Nimeni nu ştie asta.
De unde o cunoşti pe Elizabeth? Trebuie să fi lucrat împreună.
Dumnezeu ştie că nu se întâlnea cu nimeni.
Tuturor le place să zică asta.
De fapt asta va fi foarte greu de înţeles, dar...
Bună!
- Vreţi nişte ceai, domnule? - Păi.. da mulţumesc domniţă.
David, nu zii asta de faţă cu ele. O să le sperii.
Îmi pare rău... spuneaţi...
- Cum aţi conoscut-o? - Minţi! Minţi cât poţi tu!
- Lucrăm împreună... - Nu!
Nu eşti credibil ca medic. Inventează ceva.
Adică nu lucram cu ea lucrăm împreună la boală mea.
Lily? Poţi să mă vezi?
Am fost bolnav. Am avut meningită de colon.
Îmi pare aşa de rău.
Meningita de colon? Nici măcar nu există boala asta.
A, da dar acum sunt mult mai bine.
Elizabeth a crezut că mă voi face bine când nimeni nu mai credea.
- Şi după aceea m-am făcut bine. - Exact aşa e ea.
Dar, de ce îmi spuneţi asta?
- Pentru că ştiu situaţia lui Elizabeth.. - Lily?
- Şti că sunt aici nu-i aşa? - Sunt unele lucruri, care câteodată,
Sunt mai sus de înţelegerea nosatră.
Şi, vroiam să vă rog, de fapt să vă implor...
să-i daţi mai mult timp. Ştiu că o să treacă peste asta.
E foarte drăguţ din partea dumneavostra, dar...
- E prea târziu. - Abby?
Abby, ce-ai făcut?
Te cheamă David, nu?
- E prea târziu, deja am semnat. - Nu Abby. Sunt aici.
Nu poţi să mă simţi? Sunt chiar aici.
O să o deconecteze mâine, dupămiază când fetele sunt la şcoală.
Ultimele 3 luni au fost dificile pentru ele şi pentru toată familia.
Înţeleg, dar faceţi o mare greşeală, eu cred...
E cel mai bine aşa.
E ce a vrut Elizabeth.
Toată viaţa i-am zis ce să facă. Cu ce trebuie să se îmbrace...
Ăsta e ultimul lucru pe care Elizabeth l-a cerut.
Şi pentru prima oară în viaţa mea o să-i respect dorinţa.
Ştiu că o să sune cam ciudat, dar Elizabeth e chiar acum lângă noi.
Stă chiar lângă dumneavoastră şi vă imploră să mai aşteptaţi.
Chiar lângă mine?
- David, termină! - Nu, lasă-mă să fac asta!
Nu ştiu cum sau de ce, dar pot să văd spiritul surorii dumneavoastră.
Ştiu că e nebunesc, dar o să vorbsc cu ea.
Ea o să vă explice şi eu o să traduc.
Poţi aştepta puţin?
Vremea ceaiului e gata. E timpul pentru wiggly Saffary.
- Asta ar putea să meargă. - I-am spus adevărul.
- Trebuie să o duci direct la spital. - Direct la spital...
- Şi o s-o pui să rupă hârtiile... - O s-o pun să rupă.
Ieşi imediat de aici! Ciudatule!
- Ieşi! - Abby, calmează-te, calmează-te!
O să te tai! Jur că o să te tai!
- Spune-i de J.J. - Ştiu despre J.J.
Ce?
Ştiu ce ai făcut cu J.J.la nunta ta şi o să zic la toţi.
- De unde ştii asta? Nimeni nu ştie asta! - Afară din casa mea.
Voi copii sunteţi bine?
- Mami, mătuşa Elizabeth mai vroia ceai? - Ce?
Nu cred că sora ta e o persoană foarte credincioasă.
E doar o bună mamă. Îşi ţine copiii la distanţă de un om nebun.
- Cred că mi-ar fi plăcut să fiu mamă. - Ai fi fost una bună.
Mulţumesc.
- Nu voi şti niciodată. - Hai Lizzie, nu se poate termina aşa.
- Lizzie? - Îmi pare rău.
Ştiu că nu-ţi place să-ţi zic aşa.
Mă încălzesc cu ideea...
Pot să merg şi să vorbesc cu prietena ta de la spital.
Nu David.
Aş putea vorbi cu tipul ăla idiot.
- O să te pună în cămaşă de forţă. - Nepoata ta.
- Nepoata ta cea mică te-a văzut. - Minunat.
Soarta mea e în mâinile unui copil de patru ani care are prieteni imaginari.
- Stai, mai e cineva. - Ce vrei să spui?
Vino!
- Darill? - Omule..
Da.
Spiritul e cu tine, nu-i aşa?
Nu poţi să aduci chestia aia aici. Ce-i în capul tău?
Aveai dreptate în privinţa ei. E vie.
Dar e în comă şi familia ei o s-o deconecteze de la aparate.
Prea multă dreptate. Şi acum v-aţi împrietenit?
- Da, într-un fel... - Da, îmi dau seama.
De fapt, simt nişte sentimente intense pe care le are pentru tine.
- Serios? - Ba nu.
- Aura roşie mare. S-a ruşinat. - Nu m-am ruşinat.
- Putem să ne concentrăm? - Bine.
- Întreabă-l dace există vreo vrajă... - Sau un electroşoc...
Orice ar putea-o aduce la viaţă.
- Nu pui întrebarea corectă. - De ce?
Am un dar. Nu l-am cerut dar îl am.
Pot să simt chestii, spirite Sau cum vrei să le spui.
De cei care mai sunt încă aici... Sunt treburile lor neterminate.
Şi am şi eu darul?
Omule. Sigur nu îl ai, eşti un civil.
Dar dacă nu îl am atunci de ce o văd când nimeni nu poate?
- Exact. - Exact ce?
Asta e întrebarea corectă.
Despre ce naiba vorbea?
Simt că e chiar acolo dar nu pot să-l ating.
Cum rezolvi din prima o problemă ce pare imposibil de rezolvat?
Pentru ca nimic nu mi se mai pare imposibil?
De ce m-am mutat în apartamentul tău?
De ce sunt singurul care te poate vedea?
De ce am fost în restaurant când tipul ăla a leşinat?
Totul pare că se leagă într-un fel.
- Ce faci? - Nu ştiu. Cred că îmi scapă ceva.
Stai puţin.
Rosemary Preston e fost chiar aici în San Francisco.
Putem să mergem să vorbim cu ea.
- Sun la informaţii.. - De unde ai asta?
- Era la spital. - Da.
Am luat-o eu.
Îmi pare rău, eu... vroiam să am o poză cu tine.
Nu eram sigur că o să te mai văd.
Îmi pare rău.
Să nu-ţi pară.
Este chiar drăguţ.
Chiar îmi place poza.
Da şi mie îmi place.
Tocmai primisem rezultatele de examen.
Cred că te-ai descurcat bine.
Nu, de fapt am picat.
Notele mele erau aşa de mici că nici bursa n-am primit.
Şi, e ceva de bine?
Am vrut să mă duc să învăţ, dar Abby a zis nu.
Singurul lucru era să-mi ard testele şi să beau margaritas.
Multe, multe margaritas.
Poza are dreptate.
E ciudat pentru că pentru prima oară am eşuat complet.
- Arăţi fericită. - Eram fericită.
Dar ce făceam cu restul timpului?
Mă gândesc la viaţa mea,
Şi tot ce ştiu e că munceam.
Munceam şi munceam...
Din răsputeri.
Şi pentru ce?
Tu... ajuţi oamenii. Salvezi vieţi.
Da... potrivit mie.
Mi-am salvat viaţa... pentru mai târziu.
- Nu ştiam că nu va mai fi un "mai târziu". - Nu spune asta.
Mai e timp... o s-o vedem pe femeia aceasta.
Şti, nu vreau să-mi petrec ultima noapte plângând.
Sau să mă lupt cu soarta.
Vreau să fac ceva... cu tine.
Bine.
Ce vrei să faci?
Vrei să zbori la Paris? Să vezi turnul Eiffel?
Vrei să dansezi în piaţă, dăi drumul.
Oriunde, oriunde în lume.
Luam Mastercard sau Visa.
Oriunde.
Este ceva ce aş vrea să fac.
Orice.
- Nu mă pricep deloc la asta. - Ce, ce este?
Ai emoţii?
Puţin.
Cum poţi să ai emoţii când nici nu te pot atinge.
Cred că am mai multe emoţii că nu mă poţi atinge.
De ce?
Ştii în spital când mi-ai atins mâna?
Am simţit...
Adică spiritul meu a simţit.
Nu ştiu cum.
Dar cred că dacă m-ai putea vreodată atinge...
M-aş trezi din toate astea.
Aproape că simt asta.
Şi eu.
Cred că ştiu care-mi sunt treburile neterminate.
- Care? - Tu.
Elisabeth?
- Elizabeth? - Sunt aici.
Ce bine, credeam că ai plecat.
Ştiu ce trebuie să fac. Pentru că acum pot să fac ceva.
Despre ce vorbeşti?
Lizzy, când te-am cunoscut îţi tot ziceam că eşti moartă.
Dar eu eram de fapt mort. Şi tu m-ai adus înapoi.
Tu m-ai salvat.
Iar acum e timpul să te salvez şi eu pe tine.
- Cum? - O să-ţi fur corpul.
David.
David, unde ţi-e capul? Nu poţi face asta.
- De ce nu pot? - Pentru că o să intri la închisoare?!
Şi ce? Dacă ceva ţi se întâmplă crezi că mă mai interesează unde sunt?
Cel puţin mai câştigăm timp.
Trebuie să ştii câte ceva înainte să începi.
Nici o problemă. O să mă îndrumi tu.
Bine o să ai nevoie de o dubiţă.
Şi cineva fără scrupule.
- Ce mutăm? - Resturi medicale.
Nu i-ai zis? Trebuie să-i zici.
- Mi se pare cunoscut. - L-ai mai văzut la bar.
- Pe cine ai văzut la bar? - Pe nimeni. Nu contează.
Ai grijă!
Ai fost de acord să muţi astea... pentru ce?
Pentru că întotdeauna mi-am dorit un pat de spital.
Grozav, acum o să devii o legumă.
- Trebuie să-i spui. - Nu încă.
- Nu încă ce? - Nu suntem încă acolo.
Fii sincer. Prietena ta imaginară a ieşit la joacă?
Ia un halat.
Îţi trebuie un regulator de presiune...
Şi un tub respiratoriu.
Ce naiba faci? Aici nu e nici un transport.
Ştiam că nu ai fi venit dacă ţi-aş fi spus.
Chiar vreau să aud asta?
Prietena mea imaginară nu e imaginară.
E spiritul unei fete în comă care e pe cale să moară.
Trebuie să-i ducem corpul într-un loc sigur.
Serios?
- Serios. - Ştiam că trebuia să-i zici de la început.
- Nu m-ai fi crezut. - Te crede acum?
Trebuia să-l aduc la spital.
Lasă-mă să te duc la un psihiatru. Poate să te ajute.
Nu e timp. E 11.30. Va fii moartă în jumătate de oră.
Spune-i că ştiu că e greu pentru el.
Elizabeth stă în spatele tău chiar acum.
- Spune că ştie că e greu pentru tine. - Oare?
Dacă e chiar în spatele meu întreab-o ce fac cu mâna. Piatră, foarfece, hârtie.
- Piatră. - Piatră.
- Foarfece. - Foarfece.
- Hârtie. - Hârtie.
- Piatră din nou. - Piatră din nou.
- Îmi arată degetul. - Îi arăţi cu degetul?
Uneori persoanele cu probleme au momente psihice.
Şi chiar dacă ar fi adevărat, ştii ce rişti pentru ea?
- Da. - De ce?
Pentru că o iubesc.
O iubesc.
Da, te iubesc.
Nimeni nu mi-a mai zis asta.
David, Spune-i "mulţumesc".
- Sunt foarte recunoscător. - Nu o fac pentru tine.
Atunci de ce o faci?
Pentru că într-o zi o să am nevoie să mut un corp.
Şi când va veni ziua aia nu vreau să comentezi.
Puneţi-mă în pat, repede.
- Ştiu, e foarte frumoasă. - Drăguţ, dar trebuie să plecăm.
Nu, nu asta, asta e ea.
Asta e fata cu care trebuia să te cuplez şi i-ai dat ţeapă.
- Urma să o cunosc pe Elizabeth? - Şi n-a mai ajuns că a făcut un accident.
Tu erai.
De asta?
Trebuia să te cunosc.
De unde o cunoşti?
Sunt prieten cu sora ei Abby. Am ieşit cu ea acum mulţi ani.
Ştiam că l-am mai văzut. E J.J.
- Jack é J.J.? - Da.
Nimeni nu mi-a mai zis J.J. din liceu.
- E mai bătrân şi mai păros dar e el. - El a sărutat-o pe Abby la nuntă?
Cum de şti asta? Nimeni nu ştie asta.
- E Elizabeth. - Doamne.
- Chiar e aici, nu? - Ţi-am spus.
Hai să o ducem de aici. Nu vreau s-o omoare pe sora mai mică a lui Abby.
Să mergem.
Da. Sunt deja aici.
- E Brad. - E cu 15 minute mai devreme.
Cred că intră.
Ai grijă David, e foarte deştept.
Trage de timp. Spune-i că eşti medic.
Sunt medic.
Dr. walsh m-a trimis pentru o evaluare finală.
Nu mi-a zis nimeni asta.
Se poate restaura funcţionalitatea organelor.
Şi noi trebuie să facem nişte teste.
Care noi?
Spune-i că echipa ta e jos.
Echipa mea e jos cu Dr. walsh.
E prima oară când aud asta. Te deranjează dacă verific?
Du-te şi verifică. Eu aştept aici.
O să-i dau un telefon.
Nu sunt convingător ca medic.
Sunt Dr. Rush şi am nevoie de pază la etajul 3.
Mergi mai repede. Luaţi-o pe aici.
Spre lift.
Aşteaptă!
La naiba.
Opreşte-te chiar acolo.
- Doamne mi-a dispărut tubul respiratoriu. - Ce?
- Ce pot să fac? - E prea târziu.
- Se întâmplă. E puternic. - Fii mai puternică.
Mă stinge din viaţă.
Nu! Rămâi cu mine.
- Elizabeth. - David.
Ajutaţi-o.
- Ce se întâmplă? - Nu e posibil.
Nu e posibil.
Mă auzi?
Nu-mi vine să cred că era cât pe ce să-ţi dăm drumul.
Dragă?
- Sunt eu, Abby. - Abby?
Da.
Cred că m-am lovit la cap.
E în ordine.
Sunt eu.
Îmi cer scuze... eu.
- Scumpo, e David. - Nu-ţi aminteşti de David?
Apartamentul.
Dragă, nu-ţi aminteşti deloc de el?
L-am închiriat doar o lună.
- Aţi mutat ceva? - Nu.
Ce ciudat, Am un sentiment ca şi cum...
Ceva lipseşte.
Totul e aşa cum l-ai lăsat.
Cred că a trecut mult timp.
- O să fii bine? - Da.
Nu vă îngrijoraţi. Ne vedem sâmbătă.
Bună.
Nu te îngrijora am vrut doar să-ţi termin grădina.
Cum ai urcat aici?
Cheia de rezervă din extinctor.
Singurul lucru pe care vreau să-l fac e să te sperii.
La revedere.
Aşteaptă.
Da?
- Cheia... am nevoie de ea. - Da... sigur.
- De unde te ştiu? - Poate din visele tale.
Poftim.
- N-a fost vis. - Nu.
David.