FaceČi reclamÄ produsul dvs.sau a unei marci aici contact www.OpenSubtitles.org astazi
Asemeni majorităţii creaturilor vii, porumbeii asociază imediat
dresajul cu recompensa,
dar când un dispozitiv pune automat un bob la fiecare 20 de secunde,
porumbelul se întreabă: ce-am făcut să merit asta?
Dacă dădea din aripi în acel moment,
va continua, convins că acest lucru a influenţat decisiv ce s-a întâmplat.
Numim acest lucru "superstiţia porumbelului".
www.subtitrari-noi.ro
Traducerea şi adaptarea: Kprice/Thunder_OC Subtitrări-Noi Team
Ce am făcut să merit asta?
Cum au evoluat lucrurile de data trecută?
- Vă cunosc? - Ne vedem săptămânal.
Sunt doctorul Flitan.
- Tu cine eşti? - Nobody. Nemo Nobody. ~Nimeni Nimeni~
E un nume neobişnuit, nu crezi?
Uneori oamenii mă strigă domnul Craft.
C.R.A.F.T.
Nu-mi amintesc nimic.
Care a fost prima întrebare pe care ţi-am adresat-o?
- Nu ştiu. - Poţi să-mi spui câţi ani ai?
Am 34 de ani.
M-am născut în 1975.
Ai putea să te uiţi la mâinile tale?
Nu trebuie s-o faci dacă nu vrei.
E o oglindă în faţa ta.
- În ce an suntem? - 2009.
Am 34 de ani.
M-am născut pe 9 februarie 1975.
Atunci presupun că e zia ta de naştere.
Ultimul muritor împlineşte 118 ani.
Am 34 de ani.
Am 34 de ani!
Trebuie să mă trezesc! Trebuie să mă trezesc!
Nu, Nemo, mă dor ochii.
Bună, amice.
Bună dimineaţa, îngeraşii mei!
Trebuie să mergeţi la şcoală.
Elise, duc copiii la şcoală.
- Paul, mai încet. - Nu mă cheamă Paul.
Paul?
Tati! Tati!
Paul, nu-ţi trezi tatăl.
- Elise. - Sunt eu, Jean.
- Am murit? - Du-te şi te joacă.
- Cine-i Elise? - Nu cunosc pe nimeni pe nume Elise.
E din cauza oboselii, Nemo. Trebuie să te odihneşti.
Îţi aprind televizorul. Eu intru în casă.
- Mă dor ochii de la soare. - Ce?
Mă dor ochii de la soare.
Nemo, prietenii tăi sunt aici.
Salut, Nemo.
Cum te simţi astăzi?
Ştii cine sunt?
Cu toţii suntem îngrijoraţi pentru tine, Nemo.
Sperăm cu toţii să te întorci la birou.
Cât mai curând.
Să vedem dacă te putem ajuta...
Oricine ai fi...
Îmi lipseşti deja.
Sunt Julian Marshal, în transmisiune directă de la spital din New York,
unde vom vedea ultimul episod din serialul nostru "Ultimul muritor".
Domnul Nobody are 117 ani, dar nu este revigorat.
Şi nici nu are acele minunate celule stem compatibile cu porcii.
În direct la WWB, domnul Nobody va fi ultimul pământean care va muri
de bătrâneţe.
Domnul Nobody. Ultimul muritor.
Doctore, nu s-a găsit nicio urmă a identităţii sale în dosarele naţionale.
Nimic despre trecutul lui.
Nu ştim cine este domnul Nobody. Nici el nu ştie.
Amintirile pacientului nostru sunt confuze,
dar nu e ceva neobişnuit în stadiul bolii lui.
Sunt amintiri prea vechi pentru a putea fi rememorate în cel mai mic detaliu.
Hai să încercăm ceva nou.
Mă gândesc la o tehnică veche.
Nu-ţi pot promite nimic.
Poate că-ţi vei aminti frânturi de amintiri
sau poate nu se va întâmpla nimic.
Eşti dispus să încerci?
Eşti foarte relaxat.
Nu auzi decât vocea mea, iar pleoapele îţi devin grele.
Mâinile şi picioarele îţi devin greoaie.
Voi număra până la trei.
Când voi spune trei,
vei adormi.
Unu,
doi...
Aminteşte-ţi ziua în care ai venit aici.
Trei.
Dormi.
Aminteşte-ţi şi mai înainte de asta.
Când voi spune trei...
Unu, doi, trei.
Aminteşte-ţi.
Îmi amintesc de foarte demult, cu mult înainte de naşterea mea.
Eram împreună cu cei nenăscuţi încă.
Când suntem încă nenăscuţi, ştim totul, tot ce se va întâmpla.
Când e rândul tău, îngerii oamenilor îşi aşează degetul
peste gura ta.
Îţi lasă un semn pe buza de sus.
Înseamnă că ai uitat totul.
Dar îngerul m-a omis.
Atunci trebuie să-ţi găseşti un tati şi o mami.
Nu e uşor să alegi.
Blond, cu ochi albaştri, atât cer.
Ar fi frumos ca oamenii să nu fie complet singuri.
E firesc să te gândeşti la copii când ajungi la o anumită vârstă.
- Cel puţin pentru femei. - E sensul...
...sensul vieţii. Încă n-am terminat, scumpo. E sensul vieţii.
- Nu că ne-am dori un copil... - Ne-am culcat împreună.
- E o experienţă importantă. - Da, e o experienţă importantă.
Cred că soţului meu i-ar fi de ajutor să avem un copil.
Îl vom numi George. Nu-i aşa, George?
Am avut un câine, dar a murit.
În final i-am ales pe ei, pentru că dna mirosea frumos.
- Iar el a spus... - Vă pot spune cum ne-am cunoscut.
A fost predestinat. Aţi auzit de efectul fluturelui?
Au fost o dată ca niciodată, un tătic şi o mămică.
Apoi, tăticul şi mămica au găsit un bebeluş drăgălaş,
căruia i-au spus bebeluş drăgălaş. Bebeluşul s-a născut acolo.
S-a născut în acea zi, nu în alta.
Tăticul şi mămica lui locuiau la numărul 7.
Tot ce vezi, există.
Putem vedea. Eu îi vedeam ochii mamei,
dar nu-mi puteam vedea proprii ochi.
Bebeluşul îşi putea vedea mâinile, dar nu se putea vedea pe sine.
Deci există cu adevărat?
Exist cu adevărat?
Mama mi-a spus să-l aleg pe cel mai bun,
iar acela eşti tu.
Mama are perie pentru păr şi ruj pentru buze.
Miroase frumos.
Tata are un ceas pe care îl poartă la mână.
Ceasul face tic-tac.
Dacă bebeluşul cade, mama bate din palme.
Spune "bravo".
De ce eu sunt eu şi nu altcineva?
Cerul va fi senin pentru tot sfârşitul de săptămână.
Scoateţi grătarele afară!
Bună!
De ce ne amintim trecutul, dar nu şi viitorul?
Când am întrebat-o pe mami, a spus: nu mai tot întreba de ce.
Este complicat.
Nu-i nimic, sunt ziarist.
Spitalul nu permite interviurile. Aş vrea să vă adresez câteva întrebări.
Un prieten de-al meu e asistent aici. El m-a ajutat să intru.
Cât e ceasul?
14:12.
De unde ai alea?
Le-am împrumutat de la muzeul universitar.
Încă mai funcţionează.
Nu am nimic de spus.
Sunt domnul Nobody.
Un om care nu există.
Îţi aminteşti cum era lumea înainte de a deveni imortală?
- Ce? - Revigorarea.
Reînnoirea infinită a celulelor.
Cum era când oamenii erau muritori?
Existau maşini care poluau,
fumam ţigări, mâncam carne.
Făceam tot ce se putea şi era minunat.
De cele mai multe ori nu se întâmpla nimic.
Ca într-un film franţuzesc.
Dar sexual? Înainte ca sexul să devină depăşit.
Ne-o trăgeam! Toată lumea şi-o trăgea tot timpul.
Ne îndrăgosteam.
Ne îndrăgosteam...
Cât e ceasul?
Cum a fost înainte de Big Bang?
N-a existat nimic înainte de Big Bang, pentru că înainte de asta,
timpul nu exista.
Timpul este rezultatul expansiunii universului însuşi.
Dar ce se întâmplă când universul îşi termină expansiunea,
iar timpul se inversează? Care ar fi natura timpului?
Dacă teoria corzilor e corectă,
universul are 9 dimensiuni spaţiale
şi o dimensiune temporală.
Ne putem imagina că la început toate dimensiunile erau amestecate,
iar în timpul Big Bang-ului, 3 dimensiuni spaţiale,
cunoscute că înălţimea, lăţimea şi adâncimea,
şi o dimensiune temporală, cunoscută nouă drept timp,
s-au propagat.
Celelalte 6 sunt în continuare minuscule şi unite.
Dacă trăim în universuri interconectate,
cum facem diferenţa
între iluzie şi realitate?
Timpul, aşa cum îl cunoaştem noi, este o dimensiune pe care o experimentăm
într-o singură direcţie.
Dar dacă una dintre dimensiunile adiţionale
nu e spaţială, ci temporală?
Dacă amesteci piureul de cartofi cu sosul,
nu le vei mai putea separa mai târziu. E definitiv.
Fumul care iese din ţigara tatei nu mai reintră la loc.
Nu ne putem întoarce.
De asta e dificil de ales.
Trebuie să iei decizia corectă.
Cât timp nu alegi, totul rămâne posibil.
- Bună, Nemo. - Bună, Anna.
- Bună, Nemo. - Bună, Elise.
- Bună, Nemo. - Bună, Jean.
Anna şi Nemo au acceptat să se unească prin sfânta căsătorie,
în faţa Domnului, până când...
Elise şi Nemo au acceptat să se unească prin sfânta căsătorie,
Jean şi Nemo au venit împreună...
Vă declar soţ şi soţie.
Ceea ce Dumnezeu a unit, omul să nu despartă.
Tati spune că poţi prevedea exact când vor fi stelele pe cer.
Chiar şi peste 1.000 de ani.
Dar amuzant este ca tati nu ştie ce i se va întâmpla
peste două minute.
Tati!
Asta nu este posibil. Nimeni nu ştie viitorul.
Dar eu mi-l pot aminti.
Îţi aminteşti trecutul, nu viitorul.
Nu şi eu. Eu pot.
Câteodată se întâmpla nişte lucruri despre care am sentimentul că s-au mai întâmplat.
Ei bine, asta se numeşte "deja-vu".
Se întâmplă tuturor din când în când.
Nu, este din cauza îngerilor uitării.
Nu şi-au pus degetul pe mine.
Haideţi!
Dlui Nobody nu ar trebui să i se permită să moară de moarte naturală.
Existenţa lui ar trebui să îi fie prelungită artificial?
Votaţi, acum!
Apăsaţi "X" pentru prelungirea artificială a vieţii,
apăsaţi "0", ca să lăsaţi natura să-şi urmeze cursul.
Ne vom întoarce.
După reclama.
Şi tu te poţi duce cu familia în vacanţa pe Marte.
Pentru o zi poţi economisi până la 16.000 de unităţi.
Gata, Anna. Hai să mergem.
Apoi, tati şi mami se sărutau toată ziua.
Nemo, te-ai hotărât?
Vrei să mergi cu mine sau vrei să rămâi cu tatăl tău?
Nemo!
Îmi pare rău, nu înţeleg.
Ai rămas cu tată tău sau te-ai dus cu mama ta?
- Tati, e vina mea? - Sigur că nu.
E vina mea.
Vă pot face o ofertă bună la şireturi.
O ofertă foarte bună.
Aminteşte-ţi.
Nemo.
Trebuie să te trezeşti, dragule.
Plec la serviciu. Să nu întârzii la şcoală.
Nemo, eu sunt.
Sigur nu ţi-ai făcut temele.
Grăbeşte-te şi termină-le.
Am invitat pe cineva la cină şi contez pe tine să-ţi ţii gura închisă!
- Cum a fost călătoria? - A fost bună.
- Ai văzut apartamente frumoase? - Am văzut vreo două drăguţe.
Nemo, nu te uita fix la oameni.
- Nu-i nimic, nu-i nicio problemă. - Are darul de a stânjeni oamenii.
Nu-i nimic.
Se va întâmpla sâmbătă.
Vei fi la volanul maşinii tale.
Fluierând.
N-ai să vezi bariera.
Dintr-o dată vă apărea un tren din stânga ta.
Te va zdrobi.
Nu eşti amuzant.
Nemo crede că poate prevedea viitorul.
Pot.
Am prezis accidentul tatei.
Da, întotdeauna m-am întrebat dacă nu ai fost tu cel care a lăsat jos frâna de mână.
Nimeni nu poate prezice viitorul.
- Nimeni nu ştie ce se va întâmpla. - Eu ştiu.
Dacă ştiai, înseamnă că te aşteptai să primeşti o palmă.
Ştiam că vei spune asta.
Eşti mândru de tine?
De ce distrugi în mod sistematic tot ceea ce...
Nu crezi că şi eu am dreptul să trăiesc?
Puteai rămâne cu tatăl tău dacă asta îţi doreai.
Vreau să vă prezint o nouă elevă care va învaţă la noi în clasă.
Numele ei este Anna. Te rog, Anna, ia loc.
Bine, să începem de la pagina 250.
E lecţia de data trecută. Vom discuta despre climă şi zonele vegetale,
şi despre elementele meteorologice implicate în fiecare dintre aceste zone.
Sunt 5 elemente care fac ca vremea să fie aşa cum o cunoaştem noi.
Presiunea atmosferică...
Înoţi?
- Hai, apa e bună. - Nu, eu...
Hai şi înoată cu noi, sunt prietenii mei.
Sunt nişte idioţi, iar eu nu înot cu idioţii.
Nesimţitule.
Ce naiba m-a făcut să spun că nu înot cu idioţii?
- Anna. - Nemo.
Da.
- Ce mai faci? - Sunt bine. Tu ce mai faci?
- Bine. - Sunt copiii tăi?
Da.
La revedere!
Da, la revedere!
Ce naiba m-a făcut să spun că nu înot cu idioţii?
Înoţi?
- Hai, apa e bună. - Nu...
- Nu ştiu să înot. - Poftim?
Nu ştiu să înot.
Asta-i tot.
Te rog să nu spui nimănui.
- Nu înoţi? - Nu, mi-a venit ciclul. O să rămân aici.
O să-mi ţină Nemo companie.
Bine.
Dragule,
vreau să-ţi prezint pe cineva. Pe Harry deja îl cunoşti.
Ea e fiica lui, Anna. Anna, el e Nemo.
Ce-ar fi să daţi mâna?
Nu pot să cred!
Uneori mă întreb cât de bătrâni sunt.
- S-au culcat deja împreună? - Nu ştiu.
Sper că folosesc prezervative. N-am chef de niciun frăţior.
- Aş prefera să mor. - Mama ta ia pastile?
N-am idee.
Ar trebui să-i pui în cafeaua de dimineaţă. Doar nu-i pui pistolul la tâmplă.
Uneori pot vedea viitorul.
Nu pare prea distractiv să ştii ce se va întâmpla.
Tot aici eşti.
Am adormit?
Uneori nu dorm.
Aşa că mă gândesc...
Mă gândesc la cum era înainte.
E tot ce mi-a mai rămas.
Ce vezi când te uiţi la mine?
Un moş care nu-ţi răspunde la întrebări?
Care confundă totul?
Sau care e preocupat să-şi servească masa?
Eu nu sunt aşa.
Eu...
Port pantaloni scurţi,
am 9 ani
şi pot alerga mai rapid decât trenul.
Nu-mi mai simt genunchii.
Am 15 ani.
Am 15 ani...
şi sunt îndrăgostit.
Sunt îndrăgostit.
Nemo.
A dormit în birou?
Nu, abia m-am uitat şi nu-i acolo.
- Anna, l-ai văzut pe fratele tău? - Nu e fratele meu.
Aici erai. Ai dormit bine?
- Cine-i acolo? - Eu sunt.
Eu sunt, tată. Nemo.
Fiul tău.
Desigur, fiule.
- Unde ai fost? - La magazin, tată.
Mereu lucrez la magazin după şcoală.
Ştii că un băiat de vârsta ta ar trebui să iasă în oraş mai des.
Să ştii că mă poţi lăsa şi singur. Mă descurc.
Nu e nicio problemă, tată.
Îmi place să stau acasă.
Era o vedere de la mama ta în cutia poştală.
- Nu te-ai uitat la ea. - Ştiu. O citesc mai târziu.
N-ai vrea s-o revezi într-o zi?
N-am mai văzut-o de 7 ani.
Dacă şi-ar fi dorit să mă vadă, ştia unde mă găseşte.
Am tot ce-mi trebuie, tată.
Totul este în regulă.
După 3 luni
şi 6 zile de călătorie,
nava se îndrepta
direct spre orbita racului,
paralel cu Uranus
şi cele 5 luni ale sale.
În sfârşit se apropia de coloniile de pe Marte.
La bord, computerul monitoriza hibernarea artificială a pasagerilor.
Glis.
Mergem, Nemo?
- Poftim? - Plecăm? E foarte plictisitor.
Te îneci.
- De unde ştii cum mă cheamă? - Mergem la aceeaşi şcoală.
Nu m-ai băgat în seamă niciodată. Nu bagi pe nimeni în seamă.
Ai o iubită?
Eşti homosexual? De ce nu ai iubită?
Nu ştiu.
Nu-mi doresc una.
Spune-mi despre tine.
Făceai pipi în pantaloni, lumea credea că eşti un ciudat,
eşti întotdeauna singur...
Vorbeşte.
Sau spune ceva. Haide...
Gravitaţia pe Marte este de 0.38.
E de trei ori mai mică decât pe Pământ.
Solul este acoperit cu oxid de fier.
Eşti incredibil.
- Ridică mâna şi spune că juri. - De ce?
Promite-mi că dacă mor, o să-mi împrăştii cenuşă pe Marte.
S-a estimat că o călătorie pe Marte durează între 6 şi 8 luni.
Jură-mi.
Jur.
Am fost vecini când eram mici.
Elise.
- Nu-ţi aminteşti? - Elise.
Mi se părea că te cunosc de undeva.
Da, se numeşte "Deja-vu".
Aparent, semnalul din ochi merge către memorie...
Nu.
Nu este asta.
O altă viaţă poate?
Oricum...
Eu mi-am amintit de tine.
N-ar trebui. Nu mă cunoşti. Nu sunt un om bun.
De ce spui asta?
- Elise, aşteaptă! - Te sun eu!
Nu-mi ştii numărul de telefon!
Ce se întâmplă când ne îndrăgostim?
Ca rezultat al anumitor stimuli
sunt eliberate mari cantităţi de endorfină,
dar mai exact, de ce acea femeie sau acel bărbat?
E o eliberare a feromonilor ce corespunde unor semnale genetice complementare?
Sau caracteristicile fizice sunt cele pe care le recunoaştem?
Ochii mamei, un miros ce stimulează o amintire fericită...
Dragostea face parte dintr-un plan?
Un plan vast a două moduri de reproducere?
Bacteriile şi viruşii sunt organisme asexuale,
care prin fiecare diviziune şi multiplicare celulară suferă mutaţii, se perfecţionează
şi se reproduc mult mai rapid decât noi.
La toate astea răspundem cu cea mai de temut armă.
Sexul.
Doi indivizi, prin amestecarea genelor lor,
amestecă toate cărţile şi crează un individ cu o mai mare rezistenţă la viruşi,
cu cât este mai puţin asemănător.
Participăm fără să ştim la un război între
două moduri de reproducere?
Gata, asta-i tot pentru azi.
- Cum a fost? - Vrei adevărul?
Glumesc, a fost bine.
- Bună, iubitule. - Voi întârzia puţin.
Nu-i nimic. Nu-ţi face griji.
- Te iubesc. - Eu te iubesc şi mai mult.
- Ba eu mai mult. - Eu şi mai mult.
- Bine. - Trişorule.
Bine, ne vedem mai târziu.
Mereu mi-a plăcut peştele.
Nu m-am gândit niciodată că într-o zi mă vor plăcea şi ei.
Eşti foarte relaxat.
Pleoapele ţi se îngreunează.
Aminteşte-ţi.
Anna!
Avem ceva de făcut. Revenim într-o oră.
Anna, acoperă-te cu ceva. O să te ardă soarele.
Te doresc.
Şi eu te doresc.
Pentru totdeauna.
Orice s-ar întâmpla.
Nu există viaţă fără tine.
Nici fără tine.
Semeni cu fiul meu.
Sunt fiul tău, tată.
Fiul meu e mai înalt decât tine.
A intrat cineva.
Măcar de mi-aş putea mişca degetele...
Sau ochii.
Crezi că ne poate auzi? Ai văzut vreo reacţie?
Nu ştiu, dar... s-ar putea să ne audă.
Cine-i acolo?
Ce caut aici?
Dacă mă auzi, mişcă-ţi degetele.
Trebuie să plec de aici.
Să mă întorc înainte de accident.
Cred un singur lucru.
Cred că mereu ar trebui să le spunem celor dragi că îi iubim.
Te iubesc.
Nu... N-ar trebui...
Îl iubesc pe Stefano.
- Ce? - L-ai văzut la petrecere, era cu mine.
El nu mă iubeşte.
- Şi totuşi... - Eu îl iubesc oricum.
Nu am ce face.
Sunt îndrăgostită de el.
Îmi pare rău.
Tată, mă însor.
- Şi cine e norocoasă? - Nu e aşa.
Mă voi însura cu prima fată care va dansa cu mine diseară.
Mulţumesc, Nemo.
Nemo...
În acea zi am luat o mulţime de decizii nebuneşti.
Unu, n-o să las să-mi mai stea nimic în cale.
Doi, mă voi căsători cu fata de pe motocicletă.
Trei, voi fi bogat.
Patru, vom avea o casă.
O casă mare, văruită în galben, cu grădină,
şi doi copii: Bow şi Michael.
Cinci, voi avea o decapotabilă. O decapotabilă roşie.
Şi o piscină, vreau să învăţ să înot.
Şase, nu mă voi opri până nu voi reuşi.
Tati?
- Nu-l trezi pe tatăl tău. - Elise.
Sunt eu, Jean.
Cine este Elise?
Nu cunosc pe nimeni cu numele Elise.
Du-te înapoi la joacă.
Nemo, eu însemn ceva pentru tine?
Vreau să te întreb ceva.
Ai făcut-o intenţionat?
Am găsit asta pe noptieră.
Vine un moment în viaţă când totul pare neclar,
alegerile au fost făcute,
iar eu nu pot decât să continui.
Mă cunosc precum propria-mi palma,
pot anticipa fiecare reacţie a mea,
iar viaţa mi-a fost încătuşată cu airbaguri şi centuri de siguranţă.
Am făcut tot posibilul să ajung în acest punct, iar acum că sunt aici
sunt plictisit de moarte.
Cel mai greu lucru este să ştiu că sunt încă în viaţă.
E scrisul meu.
Dar nu-mi amintesc.
Jean?
Ce-ai spus?
Am avut un vis ciudat.
E important să înţelegi că în viaţă, lucrurile
nu ies întotdeauna aşa cum ne-am propus.
Eu şi Harry am reflectat şi
am căzut de comun acord că viaţa nu va fi cum am crezut noi că va fi.
Ce vrei să spui?
Nu înţeleg.
Anna ştie deja.
Eu şi Harry o să ne despărţim.
De ce?
- Nu aveţi niciun drept! - Te rog, ţi-ai spus punctul de vedere!
Nu ştiu ce este între voi şi nici nu vreau să ştiu. E dezgustător!
- Sunteţi fraţi, pentru Dumnezeu. - Nu suntem fraţi!
Ştiai.
Şi nu mi-ai spus.
Unde te duci?
În New York.
În zece zile.
Tatăl meu şi-a găsit o slujbă acolo.
Să mă aştepţi lângă turnul de lumină
în fiecare Duminică, da?
Până când ne vom întâlni din nou pentru tot restul vieţii, da?
Nu s-a terminat.
Eşti prima şi ultima persoană pe care o voi iubi.
Zece zile.
Asta înseamnă 14400 de minute.
Aş vrea ca totul să se oprească, acum.
Să putem sta aşa la nesfârşit.
Se spune că pe măsură ce încetezi să respiri,
încetineşte şi timpul.
Aşa se spune.
Vreau să-mi amintesc parfumul trupului tău.
O să ne întâlnim lângă turnul de lumină.
Anna, e timpul să plecăm.
Te iubesc.
Anna!
Anna.
Mă poţi auzi?
Ar trebui să te gândeşti la viitor.
Îţi va face bine să te muţi în altă casă, să începi o nouă viaţă.
- Vom avea piscină? - Dar tu urăşti apă, nici nu ştii să înoţi.
- Nici nu ştii ce vrei. - Ştiu ce nu vreau.
Atunci spune-mi ce nu vrei?
Nu vreau să fiu ca tine.
Nu mă cunoşti deloc.
Întotdeauna mi-au plăcut piscinele.
Când o să fiu mai mare o să-mi iau o piscină.
Anna.
Mi se pare că te văd la fiecare colţ de stradă.
Uneori îmi spun că poate locuieşti în acelaşi oraş cu mine.
Iar eu nu ştiu asta.
Poate eşti aici, foarte aproape.
Nemo, îmi auzi glasul?
Anna.
După 90 de zile, computerul de bord menţine metabolismul pasagerului
la un nivelul unei broaşte care hibernează.
Am fost întotdeauna fascinat de faptul că anumite specii de broaşte pot petrece iarna
complet îngheţate, iar când vine primăvara
se dezgheaţă şi încep să-şi trăiască viaţa din nou.
Computerul de bord afişează, sfârşitul hibernării.
Bine aţi venit pe Marte.
Speram că aţi avut un somn plăcut şi o trezire răcoritoare.
Vă rugăm, dezbrăcaţi uniformele de dormit şi aparatele de reanimare cubice,
şi îndreptaţi-vă către sala de aterizări.
Veţi fi redirecţionaţi către saloanele de relaxare şi recuperare,
pentru a vă pregăti pentru prima dvs. excursie pe planeta roşie.
Probabil cel mai rău lucru pe Marte
este că acolo nu se întâmplă nimic.
Timpul pare limitat şi gol.
Nu avem prea multe de făcut. Sper că avem ce vorbi.
E ziua.
A venit ziua.
Soarele a răsărit.
E mai cald pe partea dreaptă decât pe stânga.
E diferită în dimineaţa asta faţă de alte zile.
Nu emana acelaşi parfum.
Mâinile ei sunt mai delicate.
Elise.
O fi Elise?
Nu ar trebui...
Îl iubesc pe Stefano.
Nu spune nimic.
Tu eşti dragostea mea.
Mergem împreună pe Marte.
Îţi promit.
Vrei să ne plimbăm?
Nu vreau nimic.
Nimic.
- Sunt dezgustătoare. - Nu, nu eşti dezgustătoare.
- Nu mai suport viaţa asta. - Gândeşte-te, ai nişte copii incredibili.
Te rog, nu încerca să mă consolezi pentru că mă face să mă simt şi mai vinovată.
Ce se întâmplă?
Ce se întâmplă cu mine?
- Cum se simte mama? - E puţin obosită. Doarme.
- E mereu obosită. - Da, mereu e obosită.
- E deprimată? - Are şi ea problemele ei.
Nu ştiu ce faceţi voi, dar data viitoare când mama o să mai aibă o cădere nervoasă,
eu o să mă duc să locuiesc în altă parte.
Deci, cine ştie un banc?
Cineva?
Ştiu eu unul.
Ce este verde, mic şi sare în sus?
Un pipi într-un lift. Nu e amuzant. Umorul oamenilor maturi.
- O să fii în regulă? - Sigur.
Dacă mama nu e în regulă nu înseamnă că nici eu nu sunt.
Nu mai suport.
- Zgomotul acela. - O să-i rog să dea muzica mai încet.
Dar este ziua de naştere a lui Joyce.
Ce fel de mamă sunt eu?
Trebuie să mă ridic.
Te distrezi, iubito? Pot să-ţi spun ceva?
E o petrecere extraordinară iar eu mă distrez de minune, chiar dacă nu se vede.
- Ştiu. - Şi ştii ceva?
Arăţi minunat.
Minunat, minunat, minunat. Dar prietenii tăi nu dansează destul.
Iar mama ta trebuie să aibă grijă de situaţie!
A fost o zi minunată.
O zi cum nu am mai avut de mult timp.
- Gata? - Pa, tati.
Pa, pa.
- Distracţie plăcută. - Pa, tată.
Pa, pa.
Plec. Te părăsesc. Plec.
O să fii bine.
O să fie în regulă. Vei fi bine, haide.
Mă iubeşti?
Nu aş putea trăi fără tine.
Nu există viaţă fără tine.
Ia-mă încet.
Trebuie să mă obişnuiesc.
Am vorbit atât de mult cu tine când nu ai fost acolo, mi se pare atât de ciudat,
să vorbesc cu tine în persoană.
Am nevoie de timp, Nemo.
Când ne-am despărţit la 15 ani,
mi-am spus că nu voi mai iubi pe nimeni altcineva, niciodată.
Că nu mă voi ataşa niciodată, că nu voi stă niciodată într-un loc,
că nu voi păstra nimic pentru mine.
Am decis să mă prefac că trăiesc.
Asta am aşteptat, atâta timp.
Am renunţat la orice posibilitate de a avea o viaţă,
pentru una singură cu tine.
Dar nu mai sunt obişnuită cu ea,
cu dragostea.
Mă tem să nu te pierd din nou, mă tem că nu voi şti ce să fac fără tine.
Mă înspăimântă gândul ăsta.
Trebuie să aşteptăm un timp.
Vreau să te văd din nou.
Sună-mă la numărul ăsta.
Peste două zile.
Ne întâlnim la turnul de lumină.
Vrei să ştii de ce am pierdut-o pe Anna?
Pentru că două luni mai devreme
un şomer brazilian fierbea un ou.
Căldură a creat un microclimat în cameră,
din cauza diferenţei de temperatură.
O ploaie torenţială s-a declanşat, două luni mai târziu, în cealaltă parte a lumii.
Brazilianul ăla a fiert un ou în loc să fie la muncă.
Şi-a pierdut slujba din cadrul unei fabrici de haine,
pentru că şase luni mai devreme am comparat preţul jeansilor
şi am cumpărat o pereche mai ieftină.
Cum spune un proverb chinez:
Un singur fulg poate înclină frunza unui bambus.
Iar confecţionarea Jeansilor se efectua în alte ţări.
Am pierdut orice urmă care mă ducea la Anna.
Am aşteptat-o,
în fiecare zi.
Anna.
Nemo.
Sentimentul s-a întors.
M-am săturat de pastile şi de doctori.
Este fără rost.
Fă ceva. Nu mai pot suporta.
Nu ştiu ce să fac.
Deseori visez,
perioada preistorică. Aud ţipete.
Alung un urs,
iar ţie nu îţi mai este teamă.
Iar când mă trezesc...
Când mă trezesc, nu e niciun urs.
Dar ţie tot îţi este teamă.
Nu sunt un vânător de urşi.
Sunt un proiectant fără norma care produce aparate foto. E cea mai bună slujbă.
Şi dacă nu produc, nu pot trăi.
Tot ceea ce fac este un dezastru.
Aş vrea atât de mult să alung ursul,
pentru că tu să nu te mai temi.
Ce conduce la teama şi la ura?
Când introducem ouăle într-un incubator
şi apoi, pe deasupra puiului trecem o formă care seamănă cu o gaşcă în zbor,
aceştia îşi întind gâtul şi strigă după ajutor.
Dar dacă inversăm direcţia acelei umbre,
forma acesteia va întruchipa un şoim, iar reacţia puilor va fi imediată.
Se vor ghemui de frică pentru că nu au mai văzut niciodată un şoim.
Fără niciun fel de instruire,
frica îi va ajuta să supravieţuiască.
Dar la oamenii supuşi pericolelor iminente
teamă va corespunde cu cea a puilor.
Întoarce-te, Nemo.
Scuză-mă.
Aminteşte-ţi.
Iubito, sunt eu.
Cel puţin spune-mi dacă a murit sau nu?
Nu înţeleg.
Ai strigat copiii pe care nu-i avea de fapt.
Bună, tată.
Vin şi eu imediat.
- Nu-ţi este foame? - Nu vreau nimic.
Ce vei face astăzi?
Mă gândeam să profit de ocazie să spăl maşina.
Care-i treaba cu maşina aia?
Cum adică?
De ce îţi pasă aşa mult de maşina aia în timp ce eu stau singură aici?
Care-i treaba cu maşina?
Nu mai e nicio problema cu maşina.
Ce s-a întâmplat?
De ce mă priveşti aşa?
Nemo.
Eu beau cafeaua cu zahăr?
Îmi poţi răspunde, te rog?
Nemo...
Nu mă mai recunosc, Nemo. Niciodată nu te-ai uitat aşa la mine.
Mereu ai fost cu gândul în altă parte.
Realizezi cât de mult m-ai rănit?
Am primit un telefon de la avocat.
A spus că ai pus totul pe numele meu.
De ce, Nemo?
Ce vrei să faci?
Cauţi succesul?
Atunci ai nevoie de o undiţă de pescuit.
Este flexibilă şi puternică.
Cumpăra una astăzi. Este disponibilă în magazine, acum.
Jean?
Mă duc să cumpăr o undiţă.
Dl Jones?
- Da. - V-am ridicat deja bagajul.
Vă rog să mă urmaţi.
O să vă duc mai întâi la hotel că să vă odihniţi puţin.
Întâlnirea are loc la ora 03:00 PM.
Daniel.
Daniel Jones.
Numele dvs. este Daniel Jones?
Bineînţeles că nu.
Daniel Jones.
Alo?
Daniel?
Da.
Eşti nebun?
Ţi-am spus să nu te duci. Sunt furioşi.
Ştiu că tu eşti.
Nu rămâne acolo!
E ciudat.
Pantofii lui au mărimi diferite.
Poate s-a contractat. Am auzit că latinii se micşorează?
Nimeni nu se contractă. Sunt baliverne.
A încurcat mărimile, asta-i tot.
Astronauţii scad 5 cm când se întorc pe Pământ.
Din cauza gravitaţiei. Crezi că tipul ăsta e astronaut?
Podeaua nu mai trepidează în acelaşi ritm.
E un parfum diferit.
Câţi ani ar avea?
25?
Sunt şi alte persoane.
S-o luăm de la capăt.
Degetele pe tastatură.
Mâna stângă. A, S, T, F.
Mâna dreaptă. H, J, K, L.
- Ce s-a întâmplat? - L-am visat pe Stefano.
Nu-i pasă de mine.
Stefano?
Îl iubesc.
Nu găsesc nicio altă explicaţie pentru starea în care mă aflu.
Este singurul lucru care îmi vine în minte.
Îl iubesc.
Ştiu că sunt nebună.
În fiecare dimineaţa când mă trezesc şi deschid ochii, îţi văd chipul
şi încep să plâng.
Îmi dau seama că dacă sunt cu tine, viaţa trece pe lângă mine.
Cum poţi fi aşa calm?
Cum poţi fi aşa? Nu eşti uman?
Nu ştiu ce să fac.
Nu e vina mea, nu-i aşa? Nu o să mă părăseşti, nu?
Nu pot trăi fără tine.
Îi urăsc pe toţi.
Te urăsc pe tine, copiii...
- Nu mai pot continua aşa. - Împreună vom reuşi.
Dacă mai stau aşa, o să sfârşesc prin a te îneca cu mine.
O să învăţ să înot.
- Te iubesc. - Şi eu te iubesc.
Te iubesc.
M-a părăsit.
Ştii cum se spune,
totul se rezolvă până la urmă.
Chiar şi într-un mod rău.
Bună.
Să nu-mi iei prea mult de sus.
- Cât mă costă? - 9 dolari, vă rog.
- Poftim. - Mulţumesc.
9 dolari, vă rog.
- Poftim. - Vă mulţumesc. La revedere, d-le.
La revedere. Vă doresc o după-amiază plăcută.
De ce ţigările odată fumate nu mai revin la forma iniţială?
De ce moleculele se despart?
De ce o picătură de apă vărsata nu se reconstituie?
Pentru că Universul intra într-o stare de disipare.
Acesta este principiul entropiei.
Tendinţa Universului de a evolua într-o stare
avansată de confuzie.
Principiul entropiei este asociat cu săgeata timpului,
ca rezultat ale extinderii Universului.
Dar ce se întâmplă când forţele gravitaţionale
sunt în contrabalanţă cu forţele de extindere,
sau când energia cuantică nulă se dovedeşte a fi prea slabă?
În acel moment Universul ar putea intra în faza contracţiei,
s-ar declanşa marea criză.
Şi ce se va întâmpla cu timpul?
Se va inversa?
Nimeni nu ştie răspunsul.
- Unde este Peter? - Peter a plecat acum o oră.
Eu îl înlocuiesc.
Am selectat înregistrările 3 şi 4.
Prefer să facă Peter asta. Nu vreau să spun că nu eşti suficient de bună.
Las-o baltă. În viaţa ai o singură ocazie.
Dacă este rea, asta este.
Îl cunoşti?
Am lucrat împreună.
- Îmi pare foarte rău. - Mulţumesc.
Condoleanţele mele sincere.
Peter mi-a fost coleg.
Desigur. Ţi-am văzut emisiunea. Îţi mulţumesc că ai venit.
Subtitrare completata si sincronizata de autori. A nu se fura.
Vă rugăm să profitaţi de această ocazie şi să priviţi pentru ultima oară planetă,
din încăperea de observare.
Ce fac cu toate bicicletele acelea?
Sunt pentru export. Munca e prost plătită aici. Chinezăriile s-au scumpit.
Vă rugăm să vă îndreptaţi spre zona de pregătire,
unde veţi primi costumele pentru somn.
Veţi primi de asemenea pantofii corespunzători.
Bună. Eu sunt Nemo.
Anna. Încântată de cunoştinţă.
- Ce te aduce pe Marte? - Măsor distanţa dintre Marte şi Pământ.
Este cea mai mare distanţă.
Studiez timpul. Chestia aia care face ca evenimentele să nu se întâmple toate odată.
- Şi? - Marea criză va avea loc în 2092.
Oamenii care vor rezista până atunci vor avea parte de o cursă gratis.
Dar tu?
Îmi ţin o promisiune.
- Bună. - Bună.
Ne-am cunoscut la înmormântarea soţului tău.
Aşa este.
Am avut un sentiment ciudat când te-am văzut, că ne-am mai cunoscut înainte.
Se numeşte "Deja-vu".
Nu, nu este asta.
Este ca şi când... toate astea nu ar fi reale.
Îmi pare rău, probabil crezi că sunt complet nebun.
Nu încerc să te sperii.
- Şi eu sunt văduv. - Uite, eu...
Îmi pare rău, trebuie să plec.
Poate o să ne întâlnim altă dată.
Nemo?
Am auzit că eşti mort. Că te-ai înecat.
Înecat?
Atenţie. Intrăm într-o ploaie de meteoriţi. Nu intraţi în panică.
Atenţie. Atenţie.
Vreau să mă trezesc.
Vreau să mă trezesc!
Jocul a luat sfârşit.
Eşti în regulă? Eşti în regulă?
Când voi spune trei, te vei trezi.
Unu,
doi,
trei.
Trezeşte-te.
- Mamă. - Te cunosc?
- Sunt eu. - Ce vrei?
- Henry! - Sunt fiul tău, Nemo.
Fiul meu este aici.
Nu te cunosc. Eşti nebun. Pleacă sau chem poliţia!
Mamă.
Ce vezi?
M-a întrebat ce văd.
Am spus că este o pată de cerneală.
El a spus: "Trebuie să spui mai mult".
Am spus că este o pată de cerneală pe hârtie de ziar.
Nu.
Trebuie să spui ce-ţi trece prin minte.
Mă face să mă gândesc la o călimară.
Atunci el a spus:
"Bine.
Este în regulă."
Puteţi vota până mâine.
Votaţi şi puteţi câştiga o vacanţă pe Lună.
Pentru întreaga familie.
Câştigaţi o excursie pe Lună.
Veţi avea o vacanţă de golf fabuloasă.
Au anunţat rezultatul votării.
Îmi pare rău.
La vârsta mea,
lumânările costa mai mult decât tortul.
Nu îmi este frică să mor.
Îmi este frica că nu am fost în viata suficient.
Ar trebui să fie scris pe fiecare tabla din clase.
Viaţa este un teren de joacă.
Sau nimic.
Nemo!
Nemo, citeşte ziarul.
Accident tragic de maşina pe un drum de ţară.
Nemo, uită-te la pagina 5.
Nemo, uită-te la capătul străzii.
Nemo, sună la 123.581.1321
- Alo, cine este la telefon? - Alo, cine este?
Cine eşti tu?
- Mi s-a spus să sun la numărul ăsta. - Numele meu este Nemo Nobody.
- Te ţii de glume? - Nu.
- Operator. - Da.
Aş dori adresa numărului de telefon 1230512301.
O clipă vă rog.
12358 Hallow street.
Salut, Nemo.
Mă bucur că m-ai găsit.
Ştiu că ţi se pare complicat, dar este mai simplu decât crezi.
Ai grijă, scaunul ăla e stricat.
- Eşti în regulă? - Da.
Trebuia să te contactez mai devreme, dar nu am putut din cauza transcrierii.
Transcrierea?
Textul conversaţiei noastre!
- Mă poţi auzi? - Tu trăieşti în trecut acum.
Cel puţin pentru mine.
Eu sunt tu, dar cu 70 de ani mai în vârstă.
Tot ce spui tu acum, am spus şi eu când am fost mai tânăr.
A trebuit doar să transcriu conversaţia.
Este totul scris aici.
- Nu pot... - Să crezi?
Pentru mine, timpul este inversat.
Am început de la sfârşitul poveştii, spre început.
Nu înţeleg.
În viaţa asta, tu nu exişti.
Nu ştiu de ce.
Numai arhitectul ştie.
Arhitectul?
Copilul. Cel care fugea după tren.
Poate părinţii tăi nu s-au întâlnit niciodată.
Poate tatăl tău a murit în accidentul pe care l-a avut cu sania.
Poate eşti unul dintre spermatozoizii
care nu au ajuns la destinaţia finală.
Poate când a murit,
femeia preistorică reproducerea nu a mai fost posibilă.
Deci, pentru această lume,
tu nu exişti.
Dacă calculele sunt corecte,
trebuie să rămâi în viaţă până în anul 2092
în data de 12 februarie, ora 5:50 AM.
Îmi pare rău, nu ştiu de când nu mai înregistrăm.
Trebuie să predau articolul până mâine dimineaţă.
Tot ce-ai spus e în contradictoriu.
Nu poţi fii în două locuri în acelaşi timp.
Vrei să spui că avem de ales?
Dintre toate vieţile acelea, care este... care este cea adevărată?
Toate vieţile sunt adevărate.
Fiecare destin este corect.
Totul ar fi putut fi altceva,
dar ar fi avut exact acelaşi înţeles.
Poţi să spui că suntem extratereştri.
Eşti prea tânăr pentru asta.
Nu poţi să fii mort şi în acelaşi timp să fii aici.
Nu ai cum să nu exişti.
Există viaţă după moarte?
După moarte?
Cum poţi fi aşa sigur că exişti?
Tu nu exişti.
Nici eu.
Noi existăm în imaginaţia unui copil de 9 ani.
Suntem imaginaţia unui copil de 9 ani,
care s-a confruntat cu o situaţie imposibilă.
Aleargă!
Nemo!
Aleargă!
Aleargă, Nemo!
Nemo!
Te iubesc.
Nemo!
Tu eşti cea pe care o iubesc.
La şah se numeşte suan.
Când singura mutare viabilă
este să nu muţi.
Vino să vezi.
Este acelaşi lucru.
Copilul îl destramă.
Nu mai are nevoie de el.
Înainte nu putea să ia o decizie,
pentru că nu ştia ce se va întâmpla.
Dar acum că ştie ce se va întâmpla,
tot nu poate să ia o decizie.
Mulţumesc.
Asta este cea mai frumoasă zi din viaţa mea.
Anna.
Anna!
Traducerea şi adaptarea: Kprice/Thunder_OC Subtitrări-Noi Team
www.subtitrari-noi.ro
SprijinÄ-ne Či sÄ devinÄ membru VIP pentru a elimina toate anunČurile www.OpenSubtitles.org